ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/45/21 пров. № А/857/6608/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.02.2021р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Теслі Петра Олексійовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах (суддя суду І інстанції: Осташ А.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 11 хв. 11.02.2021р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 15.02.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

02.01.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Тесля П.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Тернопільській обл., оформлене листом № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р., щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Тернопільській обл. призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 20.10.2020р., зарахувавши до страхового стажу період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 6-річного віку з 12.07.1993р. по 31.12.1995р.;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.71-78).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін (а.с.42-43).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.02.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача ГУ ПФ України в Тернопільській обл., оформлене листом № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р., щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.09.2020р., зарахувавши до страхового стажу період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 6-річного віку з 12.07.1993р. по 31.12.1995р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Тернопільській обл. на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: судовий збір за подання позову в сумі 840 грн. 80 коп. (а.с.71-78).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Тернопільській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.81-83).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, що листом № 1900-0303-8/19488 від 23.11.2020р. пенсійний орган повідомив позивача про те, що рішення про призначення пенсії не прийнято, а також про необхідність подання додаткових документів.
Враховуючи вищезазначене та документи, подані позивачем до заяви на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відділом з питань призначення пенсій ГУ ПФ України в Тернопільській обл. рішення про призначення пенсії не прийнято, оскільки відсутні документи для визначення права на призначення пенсії.
Якщо додаткові документи, а саме протоколи про надання відпустки по догляду за дитиною до шестирічного віку в колгоспі «Іскра», з яким позивач перебувала у трудових відносинах з 04.05.1987р. по 25.03.2000р., а у виписці з книги обліку трудового стажу колгоспників зазначено період 1994-1995 роках відпустка по догляду за дитиною до шестирічного віку, будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання та за умови наявності необхідного страхового стажу, то рішення про призначення пенсії буде прийнято відповідно до заяви позивача від 20.10.2020р.
Таким чином, апелянт не порушував право ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки на момент звернення до суду із розглядуваним позовом не було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, через що таке звернення слід вважати передчасним.
Також просить врахувати, що Законом України № 76-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено статтю 2 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та абзац 5 ч.2 ст.2 Закону України № 791а-ХІІ від 27.02.1991р. «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», які регулювали та визначали категорії зон радіоактивно забруднених територій. З огляду на внесені зміни с.Колиндяни Чортківського району Тернопільської обл. виключено із переліку зон посиленого радіологічного контролю.
Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання дій відповідача неправомірними не має, оскільки на момент подання позовної заяви зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Конституційним Судом України не визнані неконституційними, а тому підлягали виконанню на всій території України.

Представником позивача адвокатом Теслею П.О. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.108 і на звороті).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.1992р. (а.с.12).
27.08.2020р. та 20.10.2020р. позивач звернулася до органу ПФ України із заявами про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно відповіді ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р. рішення про призначення пенсії не прийнято, оскільки відсутні документи для визначення права на призначення пенсії. Нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.01.2005р., передбачено, що якщо додаткові документи, а саме протоколи про надання відпустки по догляду за дитиною до шестирічного віку в колгоспі «Іскра» (з яким позивач перебувала у трудових відносинах з 04.05.1987р. по 25.03.2000р.), у виписці з книги обліку трудового стажу колгоспників зазначено період 1994-1995 роках відпустка по догляду за дитиною до шестирічного віку, будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання та за умови наявності необхідного страхового стажу, то рішення про призначення пенсії буде прийнято у відповідності до заяви від 20.10.2020р. (а.с.8).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що скерована пенсійним органом відповідь на заяви позивача про призначення пенсії є фактично відмовою у призначенні такої пенсії.
Також наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та інші документи підтверджують факт проживання останньої у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. більше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Звідси, встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю та, в свою чергу, права на користування пільгами, встановленими Законом України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Інших вагомих перешкод щодо призначення спірної пенсії позивачу судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
При цьому, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.5 цього Порядку документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Постановою КМ України № 51 від 20.01.1997р. затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до п.6 якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Аналіз зазначених норм в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.02.2018р. у справі № 344/9789/17, від 31.07.2018р. у справі № 751/2050/17, від 22.01.2019р. у справі № 129/1535/17, від 21.11.2019р. у справі № 572/47/17, слідує, що різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, серія НОМЕР_1 , виданого Тернопільською обласною державною адміністрацією 01.12.1994р., позивач ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіологічного контролю (а.с.12).
Таким чином, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останньої на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р. не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи апелянта про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» колегія суддів також відхиляє з інших підстав.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивач дійсно проживала (працювала) на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: 
довідкою Чортківської міської ради № 3/01-45/1070 від 27.08.2020р. про те, що позивач проживала по АДРЕСА_1 з 31.01.1986р. по 23.02.1989р. (а.с.24);
довідкою Колиндянської сільської ради Чортківського району № 547 від 10.03.2020р. згідно якої позивач проживає в с.Колиндяни Чортківського району, починаючи з 04.07.1989р., по даний час (а.с.27).

Відтак, наявні документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, що вказують на додержання умови надання пенсій за віком особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, викладені у ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та наявність права зменшення пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на п`ять років як особі, яка проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Також відповідач наголошував на відсутності документів для визначення права на призначення пенсії, а саме: протоколів про надання відпустки по догляду за дитиною до шестирічного віку в колгоспі «Іскра», з яким позивач перебувала у трудових відносинах з 04.05.1987р. по 25.03.2000р., при цьому у виписці з книги обліку трудового стажу колгоспників зазначено період 1994-1995рр. як відпустка по догляду за дитиною.
При цьому, відповідачем не зарахований до страхового стажу період з 12.07.1993р. по 31.12.1995р. перебування у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджено випискою форми РС-право (а.с.17).

Як встановлено під час судового розгляду, у позивачки народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 донька Ірина, у зв`язку з чим вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-річного віку з 12.07.1990р. по 31.12.1995р., що підтверджується записами трудової книжки (а.с.13-14) та свідоцтвом про народження (а.с.32).
Відповідно до довідки Колиндянського сільської ради Чортківського району Тернопільської № 2558 від 23.12.2020р. позивач ОСОБА_1 працювала в ААГ «Колиндянське»; згідно книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за період 1994, 1995 роки зроблено запис «догляд за дитиною до 6 років». За періоди з 1994,1995 по червень 1996 роки у книзі обліку розрахунків по оплаті праці відсутні записи про заробітну плату (а.с.18).
До довідки надана завірена копія виписки з особового рахунку колгоспника ОСОБА_1 , в якій міститься запис 1994,1995, по 1996 роки - відпустка по догляду за дитиною до 6-річного віку (а.с.19).
Згідно довідки Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської обл. № 3425 від 16.12.2019р. позивач ОСОБА_1 дійсно працювала в колгоспі «Іскра» з дати вступу 04.05.1987р. по 1999 рік; довідка видана на підставі книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1987-1999 роки, період 1994-1996 роки містить помітку про відпустку по догляду за дитиною до 6 років (а.с.21).

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «ж» ч.3 ст.56 цього Закону передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до ч.2 ст.181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Частиною 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, період перебування позивача у відпустках по вагітності та пологам, по догляду за дитиною, без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до шести років, повинен бути включений до пільгового стажу.
За таких обставин та з урахуванням відомостей, які містяться у трудовій книжці позивача, інших представлених позивачем документів, період з 12.07.1993р. по 13.12.1995р. є підтвердженим та повинен зараховуватися до пільгового стажу позивача.

Отже, наведені обставини в їх нерозривній сукупності свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю та, що, у свою чергу, призводить до виникнення у нього права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

В частині інших доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Порядок подання та перелік документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

          Тобто, незалежно від наявності права особи на перерахунок пенсії, законодавством передбачена обов`язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом.

          Аналіз листа ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р. вказує, що такий не є рішенням про відмову в призначення пенсії на пільгових умовах та свідчить про розгляд заяви позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Отже, з наведеного слідує, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем не було прийнято відповідного рішення.

Рішення пенсійного органу, які приймаються за зверненнями осіб, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.
Зі змісту листа ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р. стає очевидним, що відповідач не вбачає підстав для призначення пенсії на пільгових умовах, тобто фактично відмовив у такому призначенні.
Зобов`язання суб`єкта владних повноважень вирішити питання призначення пенсії або відмови в її призначенні саме у формі прийняття рішення (чи наказу), коли з наданої листом відповіді стає зрозуміло, що відповідь для заявника є негативною, має ознаки формалізму.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).
З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, відмова у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством. Оскільки процес надання позивачу відмови у призначенні пенсії без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути тривалим, тому в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме вирішення судом питання про визнання протиправними дій ГУ ПФ України в Тернопільській обл. щодо відмови у призначенні пенсії, із врахуванням відмови пенсійного органу, викладеної в листі ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № 1900-0303-8/19488 від 13.11.2020р., та зобов`язання вчинити певні дії.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
З огляду на фактичні обставини справи колегія суддів не убачає будь-якого втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, а обраний судом спосіб захисту прав позивача відповідає приписам ст.245 КАС України та усталеній судовій практиці вирішення аналогічних спорів з участю пенсійних органів.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з ч.1 ст.45 цього Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. 
Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком становив 54 років 6 місяців.
Позивач досягнула вказаного віку 05.09.2020р.; з відповідними заявами про призначення пенсії за віком звернулася до пенсійного органу 27.08.2020р. і 20.10.2020р. (а.с.56-57), тобто, звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому спірна пенсія підлягає призначенню з 06.09.2020р., тобто, з дня, що настає за днем досягнення необхідного пенсійного віку.

          Окремо колегія суддів звертає увагу на наступне.
28.12.2014 року прийнято Закон України № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2015р., підпунктом 7 пункту 4 Розділу І якого внесено зміни до Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.
04.02.2016р. прийнято Закон України № 987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який згідно Прикінцевих положень, набрав чинності з 01.01.2016р. яким включено до Закону України № 796-ХІІ статтю 39 такого змісту:
«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження
Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».
Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом ч.ч.2 і 3 ст.152 Конституції України, закони та інші акти  за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Водночас Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. не регулює питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково - дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.
Зазначені правовідносини, зокрема питання поділу території на відповідні зони врегульовано Законом України № 791а-ХІІ від 27.02.1991р. «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 цього Закону.
Частина перша цієї статті, у редакції чинній до 01.01.2015р., визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого (добровільного) відселення; зона посиленого радіоекологічного контролю.
Відповідно до ч.ч.2 - 3 ст.2 наведеного Закону повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення делеговані КМ України.
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення затверджено постановою КМ Української РСР № 106 від 23.07.1991р. Відповідно до додатку 1 Переліку м.Чортків та с.Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, де проживала (проживає) позивач, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Пунктом 2 розділу І Закону України № 76 у статтю 2 Закону України № 791а внесено зміни, якими абзац 5 частини 2 статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015р.
Отже, з 01.01.2015р. стаття 2 Закону України № 791а визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого добровільного відселення.
Звідси, починаючи з 01.01.2015р., зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом України № 791а-ХІІ від 27.02.1991р. «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII виключено, також, статтю 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.
Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України № 76-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».
Водночас жодні зміни, внесені Законом № 76-VIII до Закону № 791а «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» неконституційними не визнавались.
Отже, чинна на момент звернення до суду редакція статті 2 Закону України № 791а не змінювалась, не виключалась іншими законами та не визнавалась неконституційною.
При цьому судом встановлено, що до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затв. постановою КМ Української РСР № 106 від 23.07.1991р., зміни щодо виключення зони посиленого радіоекологічного контролю не вносилися.

Разом з тим, розглядуваний спір стосується призначення пенсії на пільгових умовах; підставою для призначення такої є проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993р., межі якої визначалися діючим на той час законодавством.
Отже, наведені зміни не стосуються розглядуваних правовідносин, зміна категорій зон радіоактивного забруднення не впливає на призначення пенсії позивачу, оскільки період її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю визначається станом на 01.01.1993р., а не на час розгляду справи судом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».
В Рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Тернопільській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.02.2021р. в адміністративній справі № 500/45/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 23.06.2021р.