Постанова                                                 
Іменем України
 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/8620/16-ц
провадження № 61-15413св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Лісовогринівецька сільська рада Хмельницького району, ОСОБА_2 ,
третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Лісовогринівецька сільська рада), ОСОБА_2 , третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області (далі - Хмельницька РДА), про визнання незаконними і скасування рішень та свідоцтва про право власності.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням Хмельницької РДА від 06 грудня 2012 року №2444/2012 йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва площею 0,12 га, яка на той час була розташована на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району за межами населених пунктів, а в подальшому згідно з рішенням 15-ї сесії Хмельницької районної ради від 06 березня 2013 року № 39-15/2013 включена в межі с. Лісові Гринівці. 
 
24 січня 2014 року, після завершення розробки проекту землеустрою, він звернувся із заявою до Лісовогринівецького сільського голови, в якій просив затвердити розроблений проект та передати земельну ділянку в його власність. 
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 12 лютого 2014 року № 55 розгляд його заяви відкладено. В подальшому він неодноразово звертався до Лісовогринівецького сільського голови з проханнями розглянути його заяву та затвердити проект землеустрою. 25 січня 2016 року рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 27 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та передано йому у приватну власність зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969. 
 
Однак, рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19 лютого 2016 року йому відмовлено в реєстрації права власності на вказану земельну ділянку з посиланням на те, що право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_2 . 
 
Вважає, що передача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки відбулася з порушенням його прав (позивача), оскільки він раніше звернувся з письмовою заявою до Лісовогринівецького сільського голови про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, розгляд якої протиправно було відкладено на невизначений строк, протягом якого рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 31 серпня 2015 року № 39 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж тієї ж самої земельної ділянки, а в подальшому рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 126 затверджено технічну документацію та передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району від 
24 травня 2016 року № 14 скасовано рішення цієї ж ради від 25 січня 2016 року № 27, яким затверджено проект землеустрою та передано йому у власність земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969.
 
Посилаючись на те, що зазначеними діями та рішеннями Лісовогринівецької сільської ради порушено вимоги Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та його право на отримання у власність земельної ділянки щодо якої він розробив технічну документацію, необхідну для відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва, просив: 
-          визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району від 24 травня 2016 року № 14 «Про розгляд депутатського запиту Кравчука Ю. В. » в частині скасування раніше прийнятого сільською радою рішення Лісовогринівецької сільської ради від 25 січня 2016 року № 27 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, ОСОБА_1 та надання її у власність»;
-          визнати незаконним та скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району від 30 жовтня 2015 року № 126 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 6825083600:03:005:1969) із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, розташованої у межах с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області; 
-          визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території 
с. Лісові Гринівці Хмельницького району (кадастровий номер 6825083600:03:005:1969) № 27025207, видане 12 грудня 2015 року Відділом реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на ім`я ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
17 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано недійсним рішення 8-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області першого скликання від 24 травня 2016 року № 14 «Про розгляд депутатського запиту Кравчука Ю. В. » в частині скасування рішення від 25 січня 2016 року № 27 позачергової 5-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради першого скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, ОСОБА_1 та надання її у власність». 
 
Визнано недійсним рішення 40-ї сесії Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шостого скликання від 30 жовтня 2015 року № 126 «Про затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність». 
 
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , видане 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969. 
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера було проведено саме за зверненням ОСОБА_1 , яким було дотримано всі необхідні вимоги щодо порядку набуття земельної ділянки у власність, зокрема подано відповідні заяви, отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлено проект землеустрою, погоджено його та передано на затвердження уповноваженому органу. Зволікання при передачі земельної ділянки у власність відбулося не з вини позивача, а з вини сільської ради, за відсутності підстав для відмови у передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність. Позивач вправі був очікувати (починаючи з 07 лютого 
2014 року) належного завершення процедури передачі йому земельної ділянки у власність ще до того, як ОСОБА_2 12 серпня 2015 року подав заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що свідчить про порушення права позивача на безкоштовне отримання земельної ділянки у власність. 
 
Суд також зауважив, що сільська рада не мала повноважень на скасування рішення № 27 від 25 січня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, ОСОБА_1 та надання її у власність», оскільки зазначене рішення є підставою для подальшої державної реєстрації права власності, тобто на його основі виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
 
З урахуванням наведеного, а також положень пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України та частини першої статті 155 ЗК України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги  ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання недійсними оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності.
 
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення Лісовогринівецькою сільською радою Хмельницького району вимог статей 116, 118, 122 ЗК України при передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, а також порушення прав ОСОБА_1 , який з дотриманням вимог земельного законодавства виготовив проект землеустрою, на підставі якого було присвоєно спірній земельній ділянці кадастровий номер, однак його заява від 24 січня 
2014 року про затвердження проекту землеустрою не була розглянута сільською радою в порядку та строки, передбачені статтею 118 ЗК України. Суд першої інстанції правильно визначив належний спосіб захисту порушених прав позивача та відповідно до статей 152 155 ЗК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваних рішень та свідоцтва недійсними.
 
Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу 
ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції погодившись з рішенням суду першої інстанції про те, що оспорюваним рішенням сільської ради порушені права ОСОБА_1 , не встановив які саме права на спірну земельну ділянку мав позивач на час ухвалення оспорюваних ним рішень, не перевірив доводів апеляційної скарги та  не з`ясував чи перебувала зазначена земельна ділянка у фактичному користуванні 
ОСОБА_1 , та чому проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність позивача земельної ділянки не був розглянутий після його відкладення. Крім того, апеляційний суд не спростував доводів ОСОБА_2 про наявність невідповідності площі спірної земельної ділянки у наданих позивачем технічних документах, неправильному встановленні судом першої інстанцій підстав набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, та відсутність передбачених законодавством переваг у особи, яка розробила проект землеустрою на передачу у власність земельної ділянки та зареєструвала її.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що права позивача на отримання у власність земельної ділянки не порушені, оскільки на момент прийняття рішення Лісовогринівецькою сільською радою про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , позивач не мав будь-якого речового права на цю земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою фактично залишено без розгляду рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 55 від 12 лютого 2014 року, яке в судовому порядку не оспорювалось. З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року, залишити без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланнями на те, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, не звернувши увагу на те, що він виконав усі вимоги, передбачені статями 116, 118 ЗК України при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання у власність вільної земельної ділянки, однак Лісовогринівецька сільська рада при вирішенні питання про передачу йому у власність спірної земельної ділянки у порушення частини шостої статті 118 ЗК України відклала розгляд його заяви на невизначений термін без пояснення причин та правових підстав, та у вказаний період прийняла оспорюване ним рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .
 
Вказував на те, що він має переважне право на отримання спірної земельної ділянки у власність, оскільки 06 грудня 2012 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради. Після розроблення проекту землеустрою, Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі було сформовано зазначену земельну ділянку та присвоєну їй кадастровий номер 6825083600:03:005:1969. Заява про затвердження розробленого ним проекту землеустрою та про передачу йому у власність указаної земельної ділянки була винесена на розгляд Лісовогринівецької сільської ради ще 12 лютого 2014 року, а тому орган місцевого самоврядування не мав жодних правових підстав для відкладення розгляду його заяви, та відмови у затвердженні розробленого ним проекту землеустрою і передачі йому у власність спірної земельної ділянки.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.
 
Справа надійшла до Верховного Суду 06 вересня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року задоволено заяву суддів Погрібного С. О., Олійник А. С. про самовідвід.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 06 грудня 2012 року № 2444/2012 
ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради площею 0,12 га.
 
Рішенням Хмельницької районної ради від 06 березня 2013 року № 39-15/2013 змінено межі сіл Лісові Гринівці та Скаржинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та включено в межі с. Лісові Гринівці Лісовогринівецької сільської ради 1 182,3109 га земель, встановлено нові межі с. Лісові Гринівці загальною площею 1 726,5032 га.
 
21 жовтня 2013 року Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі, на підставі розробленого Приватним підприємством «Діоріт Плюс 1» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради, проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га та присвоєно їй кадастровий номер 6825083600:03:005:1969.
 
24 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,1000 га на території Лісовогринівецької сільської ради та передати її безоплатно у його власність для ведення садівництва.
 
12 лютого 2014 року рішенням Лісовогринівецької сільської ради № 55 «Про затвердження громадянину ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність» розгляд заяви ОСОБА_1 відкладено до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Лісовогринівецькою сільською радою відповідно до статті 125 ЗК України.
 
12 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, яка розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 31 серпня 2015 року № 39 надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,1000 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва, розташованої в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.
 
29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Лісовогринівецької сільської ради із заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення індивідуального садівництва за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, виготовленої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . 
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року № 126 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва, розташованої за вищевказаною адресою і передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, площею 0,1000 га, із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення індивідуального садівництва. 
 
23 листопада 2015 року ОСОБА_1 повторно подав до Лісовогринівецької сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності, площею 0,1000 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, розташованої на території Лісовогринівецької сільської ради та передачу її безоплатно у його власність для ведення садівництва. 
 
10 грудня 2015 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку. 
 
12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , а саме - земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, яка розташована в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 25 січня 2016 року № 27 затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га для ведення садівництва із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення), що розташована на території с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області. Передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, площею 0,1000 га, із земель комунальної власності (категорія земель сільськогосподарського призначення) для ведення садівництва, що розташована за вищевказаною адресою.
 
15 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області із заявою про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку, та 19 лютого 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у зв`язку з тим, що заявлене право вже зареєстровано за іншою особою.
 
Рішенням Лісовогринівецької сільської ради від 24 травня 2016 року № 14 «Про розгляд депутатського запиту Кравчука Ю. В. » скасовано ряд раніше прийнятих сільською радою рішень, в тому числі й рішення Лісовогринівецької сільської ради від 25 січня 2016 року № 27 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, ОСОБА_1 та надання її у власність».
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
 
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
 
ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги тим, що він виконав усі необхідні вимоги, визначені статтями 116, 118 ЗК України, при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання у власність вільної земельної ділянки. 06 грудня 2012 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля)) для ведення садівництва на території Лісовогринівецької сільської ради. Після розроблення проекту землеустрою, Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі було сформовано зазначену земельну ділянку та присвоєну їй кадастровий номер 6825083600:03:005:1969, його заява про затвердження розробленого ним проекту землеустрою та про передачу йому у власність указаної земельної ділянки була винесена на розгляд Лісовогринівецької сільської ради ще 
12 лютого 2014 року, а тому орган місцевого самоврядування не мав жодних правових підстав для відкладення розгляду, а в подальшому передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , оскільки він (позивач) має переважне право на її отримання.
 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. 
 
Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
 
Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.
 
Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; 
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 
 
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки  із  земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної  районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації  або сільської,  селищної,  міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.  У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження  землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання  земельної ділянки для ведення фермерського господарства). 
 
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Рада  міністрів  Автономної  Республіки  Крим,  районна, Київська  чи  Севастопольська  міська  державна  адміністрація або сільська,  селищна,  міська  рада  розглядає клопотання у місячний строк  і  дає  дозвіл  на  розроблення  проекту  землеустрою  щодо відведення  земельної  ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність   місця   розташування  об`єкта  вимогам  законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних  планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій  населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що  обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення  земельної  ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. 
 
Частиною першою статті 186-1 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним  органом  центрального  органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. 
 
Такий проект, погоджений Управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі, був виготовлений за заявою ОСОБА_1 і поданий ним Лісовогринівецькій сільській раді для затвердження.
 
Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що розгляд розробленого за заявою ОСОБА_1 проекту землеустрою було відкладено до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Лісовогринівецькою сільською радою відповідно до статті 125 ЗК України.
 
За змістом частин дев`ятої, десятої  статті 118 ЗК України за наслідками розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власності, відповідний орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту, відмову у затвердженні чи залишення заяви без розгляду.
 
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК України).
 
Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом, а отже її розподіл є особливо чутливим, при здійсненні якого підлягають дотриманню принципи справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
 
Обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.
 
Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 
29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.
 
Установлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать, що ОСОБА_1  дотримався вимог законодавства та здійснив усіх необхідні дій для передачі йому земельної ділянки у власність, а отже діяв добросовісно. Натомість Лісовогринівецька сільська рада Хмельницького району у порушення положень частини дев`ятої статті 118 ЗК України не розглянула у двотижневий строк виготовлений на замовлення позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відклала розгляд його заяви та не поновила її розгляд після реєстрації права власності на земельну ділянку за Лісовогринівецькою сільською радою, а надала дозвіл на розробку проекту землеустрою, затвердила його та передала у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_2 .
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28цс20) вказала, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає принципам справедливості, розумності та добросовісності. Зокрема не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Тим більше не можна вважати справедливим та розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.  
 
Установивши, що внаслідок неправомірних дій та рішень Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області порушені права та інтереси позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними оскаржуваних рішень Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району та виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку. 
 
Суд апеляційної інстанції зазначеного не урахував. Крім того, не звернув увагу, що у відомостях поземельної книги на спірну земельну ділянку, ОСОБА_1 зазначений у Розділі 1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» її власником/користувачем, що саме за його заявою та на підставі виданого йому дозволу відбулося формування спірної земельної ділянки, здійснено її державну реєстрацію та присвоєно кадастровий номер, що позивач з дотриманням встановленої законом процедури подав уповноваженому органу заяву про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її йому у власність, яку цей орган не розглянув у визначені законом строки, натомість передав спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , який значно пізніше звернувся з відповідною заявою до цього органу місцевого самоврядування.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року підлягає скасуванню, із залишенням в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
17 жовтня 2016 року.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті).
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасовуються з залишенням в силі рішення суду першої інстанції, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. 
 
Ураховуючи, що позовна заява містить три вимоги немайнового характеру, ставка судового збору, яка підлягала сплаті при поданні касаційної скарги становила 3 307,20 грн (551,20 грн *3*200%). Оскільки ОСОБА_1 при поданні касаційної скарги сплачено 3 074,00 грн, на його користь підлягає стягненню з відповідачів по 1 537,00 грн з кожного. Недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь держави у розмірі по 116,60 грн ((3 307,20 грн- 3 074,00 грн)/2).
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2019 року скасувати, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
17 жовтня 2016 рокузалишити в силі.
 
Стягнути з Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги по 1 537,00 грн з кожного.
 
Стягнути з Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги по 116,60 грн з кожного.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
І. Ю. Гулейков
 
Г. І. Усик
 
В. В. Яремко