ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«17» травня 2021 року 
м. Харків
справа № 645/1488/18
провадження № 22ц/818/2019/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -                   Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря -          Дмитренко А.Ю., 
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_2 ,
відповідачка за зустрічним позовом – ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року в складі судді Ульяніч І.В.
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Не погоджуючись з позовними вимогами, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про захист прав та відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 – відмовлено.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, і процесуальних дій, і які поніс у зв`язку із поданням ОСОБА_1 позову проти нього та судового розгляду даного позову, а також суми компенсації за відрив його від звичайних занять: 1692,99 грн в якості компенсації за відрив звичайних занять при його прибутті до суду за повістками (викликами), участі у процесуальних діях та вибуття за адресою постійного проживання; 5387,40 грн в якості компенсації за відрив від звичайних занять при його змушеному вивченні законодавства та судової практики за предметом позову ОСОБА_1 , вивченні процесуального цивільного законодавства, складанні та відправленні процесуальних документів у справі; 96,20 грн в якості компенсації витрат на роздруківку та відправлення відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 ; 500,00 грн у якості компенсації витрат за загальновідомих обставин, які також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, і які поніс у зв`язку із поданням ОСОБА_1 позову проти нього та судового розгляду даного позову, а також суми компенсації за відрив від звичайних занять; визнати загальновідомими обставини, що викладені у пунктах 17, 19 цієї заяви; перерахувати зазначені кошти на його картковий рахунок Ощадбанку.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження понесених ним судових витрат.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників суду до суду апеляційної інстанції не надійшло.

16 лютого 2021 року, 29 березня 2021 року та 12 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли заяви від ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності. Також, в своїх заявах вона вказала, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги та підтримує свої пояснення, надані у відзиві на зустрічну позовну заяву. Вказала, що судові витрати, про які ОСОБА_2 зазначає в апеляційній скарзі, є необгрунтованими, документально не підтвердженими та не доведеними.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для стягнення судових витрат відсутні. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат ОСОБА_2 визначений в розмірі 8000,00 грн на надання правової допомоги (а.с.233-239 том 1).

На підтвердження фактично понесених витрат відповідачем надано копії фіскальних чеків на суму 1,20 грн (придбання конверта) та на суму 18,00 грн (підтвердження відправлення відзиву на ім`я позивача ОСОБА_1 ), а також на суму 30,00 грн (відправлення зустрічного позову до суду першої інстанції) (а.с.99 том 1, а.с.140, 154 том 3).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 надано для огляду, без залучення до справи, товарний чек № 2 від 20 грудня 2018 року, оформлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , в якому зазначено - роздруківка ксерокс 73,00 грн.

Також, ОСОБА_2 надав копії повідомлень та судових повісток -повідомлень про виклик на судові засідання в даній цивільній справі з відмітками щодо прибуття та вибуття (а.с.136-139, 141-143, 146-148, 150, 152-153, 155, 157, 159-160 том 3).

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:  1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У відповідності до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Питання стягнення витрат сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду регулюється статтею 138 ЦПК України.

Зокрема, передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 – відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 1692,99 грн в якості компенсації за відрив від звичайних занять при його прибутті до суду за повістками (викликами), участі у процесуальних діях та вибуття за адресою постійного проживання; 5387,40 грн в якості компенсації за відрив від звичайних занять при його змушеному вивченні законодавства та судової практики за предметом позову ОСОБА_1 , вивченні процесуального цивільного законодавства, складанні та відправленні процесуальних документів по справі; 500,00 грн у якості компенсації витрат за загальновідомих обставин, які також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, і які поніс у зв`язку із поданням ОСОБА_1 позову проти нього та судового розгляду даного позову, а також суми компенсації за відрив від звичайних занять, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 проживає у м. Харкові та його явка до суду не пов`язана з переїздом до іншого населеного пункту, оскільки Фрунзенський районний суд м. Харкова знаходиться у межах міста Харкова, а питання компенсації за відрив від звичайних занять сторін вирішується лише у разі якщо витрати сторін, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, а також найманням житла.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення 96,20 грн в якості компенсації витрат на роздруківку та відправлення відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з того, що ці витрати ОСОБА_2 належним чином підтверджені лише на суму 19,20 грн, однак ця сума є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні і цієї суми. При цьому, ОСОБА_2 не наведено поважних причин зменшення цієї суми, аніж її вказано у попередньому (орієнтовному) розрахунку. Не підлягає задоволенню і його клопотання щодо перерахування зазначених коштів на його картковий рахунок Ощадбанку, оскільки такий порядок стягнення судових витрат не передбачений законом.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до статті 375 ЦПК України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення – без змін. 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
               
Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.