ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4420/21 Справа № 205/4823/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 24 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвентаризації нерухомості» до ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно набутих коштів, -

П О С Т А Н О В И Л А : 

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро інвентаризації нерухомості» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі платіжного доручення № 176 від 21 грудня 2018 року ТОВ «Бюро інвентаризації нерухомості» помилково перерахувало на рахунок відповідача 85 000 грн., призначення платежу – оплата за юридичні послуги відповідно до договору № 12/12 від 10 грудня 2018 року. Жодних договорів між позивачем і відповідачкою укладено не було, жодного договору між сторонами не існує, тому правові підстави для перерахування коштів у розмірі 85 000 грн. на рахунок відповідачки відсутні. 06 квітня 2019 року позивачем на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено лист з проханням повернути помилково сплачені грошові кошти, яке відповідачем залишено без задоволення. 12 квітня 2019 року на адресу відповідачки було направлено копію позовної заяви з додатками, з якою 16 квітня 2019 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення суми безпідставно набутих коштів. 15 квітня 2019 року відповідачкою було отримано поштове відправлення. Як з`ясувалося згодом, 16 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність, про що було внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. За відсутності будь-яких договірних зобов`язань між сторонами, ОСОБА_1 набула грошові кошти, належні ТОВ «Бюро інвентаризації нерухомості», у розмірі 85 000 грн. без достатньої правової підстави, у добровільному порядку повертати відмовляється. На час перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 85 000 грн., відповідачка була зареєстрована як ФОП, вона була обізнана про надходження коштів на її рахунок, отримувала заяву та позовну заяву до господарського суду Дніпропетровської області, жодної відповіді позивачеві надано не було та кошти не повернуті. Отримавши виписку з банківського рахунку від 08 травня 2019 року, і встановивши безпідставність надходження на її рахунок коштів, належних позивачеві, їх не повернула. Відомості про відкриті кримінальні провадження, на які посилається відповідачка, внесені не стовно неї, а стосовно інших осіб. Вироки, які б набрали законної сили, у зазначених кримінальних провадженнях відсутні. 
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 85 000 грн..
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро інвентаризації нерухомості» та стягнуто з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 85 000,00 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами. 
Рішення суду мотивоване тим, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. ОСОБА_1 не спростовано, що грошові кошти в сумі 85 000,00 грн. отримано нею без належної правової підстави, зокрема, не надано підтверджень договірних відносин між сторонами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що грошові кошти свідомо були викрадені з розрахункового рахунку позивача його бухгалтером у змові з бухгалтером відповідачки, шляхом перерахування їх на рахунок останньої та в подальшому зняті бухгалтером через банкомат. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 - бухгалтеру відповідачки, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, по даній справі ведеться досудове слідство.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Бюро інвентаризаційної нерухомості» здійснює підприємницьку діяльність з 21 вересня 2007 року.
Відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця 25 травня 2017 року було внесено до ЄДРЮОП за № 2 224 000 0000 116445.
21 грудня 2018 року на підставі платіжного доручення № 176 ТОВ «Бюро інвентаризації нерухомості» на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк», було перераховано 85 000 грн., призначення платежу: оплата за юридичні послуги згідно з договором № 12/12 від 10 грудня 2018 року.
06 квітня 2019 року ТОВ «Бюро інвентаризації нерухомості» на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено рекомендованим листом заяву про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 85 000 грн., яка була отримана відповідачкою та залишена без задоволення.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року було накладено арешт на грошові кошти, які належать ФОП ОСОБА_1 і знаходяться на банківському рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк».
12 квітня 2019 року позивачем на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено копію позовної заяви до господарського суду Дніпропетровської області з додатками.
16 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність, про що до ЄДРЮОП внесено відповідний запис.
06 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке було внесено до ЄРДР за № 12019040690002203 від 07 липня 2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, обов`язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності.
Встановлено, що договірні правовідносини між сторонами не виникали.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних – приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювання шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки 85 000 грн., оскільки остання безпідставно отримала вказану суму грошових коштів.
При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження сторони відповідача, що грошові кошти в розмірі 85 000 грн. було свідомо перераховано головним бухгалтером позивача на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 , і в подальшому їх було викрадено, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано вироку, яким би було встановлено, що грошові кошти було перераховано свідомо та у подальшому викрадено. 
Крім того, не підтверджено матеріалами справи, що саме бухгалтер відповідачки вчинила протиправні дії та її вину встановлено у визначеному законом порядку вироком суду, який набрав законної сили.
Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідачки, що нею було передано сторонній особі документи та електронні ключі від банківської карти і банківського рахунку, а вона сама з того часу у свою підприємницьку діяльність не втручалася, жодних документів не підписувала, з банківського рахунку грошові кошти не знімала, готівкові кошти від підприємницької діяльності не отримувала, оскільки зазначене суперечить меті підприємницької діяльності. Крім того, реєструючи себе, як фізичну особу-підприємця, ОСОБА_1 взяла на себе ризики, пов`язані з такою діяльністю.
Доводи апелянта в скарзі про те, що грошові кошти свідомо були викрадені з розрахункового рахунку позивача його бухгалтером у змові з бухгалтером відповідачки, шляхом перерахування їх на рахунок останньої та в подальшому зняті бухгалтером через банкомат, а також те, що ОСОБА_3 - бухгалтеру відповідачки, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, по даній справі ведеться досудове слідство, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Суд першої інстанції надав чіткі та обґрунтовані відповіді на вказані твердження, з якими й погоджується суд апеляційної інстанції.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення. 
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко