УХВАЛА

05 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/2861/20
адміністративне провадження № К/9901/9842/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2020 року в справі №260/2861/20 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури, у якому просив: 
- зобов`язати нарахувати і виплатити вихідну допомогу у зв`язку із звільненням в сумі 22461,60 грн;
- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 серпня  2020 року по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено:
- зобов`язано Закарпатську обласну прокуратуру нрахувати і виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 22833,72 грн;
- стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 20 серпня 2020 року по 21 жовтня 2020 року у розмірі 22833,72 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2020 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову:
- зобов`язано Закарпатську обласну прокуратуру нарахувати і виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 22833,72 грн;
- стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 20 серпня 2020 року по день ухвалення судового рішення в розмірі 5000 грн. 
16 березня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2020 року (повний текст складено 18 лютого 2021 року) в справі №260/2861/20.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2020 року в справі №260/2861/20 залишено без руху; надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали, шляхом: сплати судового збору та надіслання відповідних доказів на підтвердження його сплати.
На виконання вимог Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржником надіслано квитанцію про сплату судового збору. 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у       частині першій       цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених       частинами другою       і       третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень Закарпатська обласна прокуратура зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», статті 44 Кодексу законів про працю України.
Предметом спору в цій справі є: зобов`язання нарахувати і виплатити вихідну допомогу у зв`язку із звільненням; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внесені зміни  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ  (далі - Закон №113-ІХ) у  Закон  України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) та у Кодекс законів про працю України  (далі - КЗпП України) не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 Закону №    1697-VII. Оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 Закону №1697-VII  у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, він набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до  статті 44 КЗпП України.
Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2020 року в справі №  560/3971/19, від 27 січня 2021 року в справі №380/1662/20, від 21 січня 2021 року в справі №  260/1890/19, від 18 лютого 2021 року в справі  №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року в справі №640/8451/20, від  26  лютого 2021 року в справі №  1.380.2019.006923 викладав свою правову позицію з приводу того, що частиною п`ятою  статті 51 Закону №1697-VII  (у редакції  Закону №113-ІХ) та  частиною четвертою  статті 40 КЗпП України  передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми  КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень  статті 44 КЗпП України  при вирішенні спірного питання.
Ураховуючи те, що Верховний Суд у своїх постановах викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (справа №560/3971/19), у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись статтями   248, 330, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2020 року в справі №260/2861/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур  
                                                                                                      С.А. Уханенко