ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Тітова М. Ю. на  постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 393/686/19 (провадження № 61-6913св21)
за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Вікторія»,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 а про визнання договору оренди землі неукладеним, визнання договору міни земельної ділянки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 березня 2021 року.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ФГ «Вікторія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі неукладеним та визнання договору міни земельної ділянки недійсним.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подав до суду позовну заяву (в новій редакції) про визнання договору оренди землі та договору міни земельної ділянки недійсними.
Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03  грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 березня 2021 року, у задоволенні прийняття позовної заяви (у новій редакції) відмовлено.
Відмовляючи в прийнятті позовної заяви (в новій редакції), суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що в поданій позовній заяві від 19  жовтня 2020 року представник позивача не збільшує чи зменшує позовні вимоги, а заявляє нові позовні вимоги, змінюючи одночасно як предмет, так і підстави позову.
У квітні 2021 року ОСОБА_1  подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що в підготовчому засіданні він подав до суду позовну заяву в новій редакції, у якій збільшена позовна вимога про визнання неукладеним договору оренди землі земельної ділянки (паю) від 19 грудня 2016 року на позовну вимогу про визнання цього договору недійсним. 
Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 16  червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2020  року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 березня 2021  року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 у новій редакції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Аналіз статей 49, 185 ЦПК України свідчить про те, що в процесуальному законі  передбачене повноваження суду зазначити недоліки позовної заяви та  залишити її без руху, а у випадку, якщо позивач недоліки не усунув, то  повернути позовну заяву заявнику.
У справі, яка переглядалася, суди не врахували, що: подана позивачем позовна заява в новій редакції є по суті заявою про зміну предмета позову; зазначивши правові норми, яким не відповідає укладення оспорюваного договору міни, про обставини укладення якого зазначалось і в первісній позовній заяві, позивач змінив посилання на норми матеріального права та доповнив позов новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що не може вважатись зміною підстави позову.
За викладених обставин, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні прийняття позовної заяви в новій редакції.
З такими висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
Згідно з частиною першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і  безперешкодного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і  закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не  більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (частина третя статті 49 ЦПК України).
У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У  цьому переліку відсутня така ухвала як ухвалапро відмову у прийнятті позовної заяви в новій редакції (заяви про зміну предмета позову).
Отже, ухвала про відмову в прийнятті позовної заяви в  новій редакції (заяви про зміну предмета позову) не може бути самостійно оскаржена в апеляційному порядку. Заперечення на таку ухвалу можуть бути включені до  апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.
Як наслідок, така ухвала не підлягає касаційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції (статті 389, 406 ЦПК України).
При  цьому, не можу погодитися з позицією колегії суддів про те, що суд першої інстанції в даному випадку повинен був діяти відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, а саме зазначити недоліки позовної заяви та залишити її без руху, а  у випадку, якщо позивач недоліки не усунув, то повернути позовну заяву заявнику, оскільки застосування положень цієї статті передбачено на стадії відкриття провадження у справі, при вирішенні питання про прийняття зустрічної позовної заяви (стаття 194 ЦПК України), при відкритті апеляційного провадження (стаття 357 ЦПК України), при відкритті касаційного провадження (статті 393 ЦПК України). При  вирішенні питання про прийняття заяви про зміну  предмета позову застосування положень статті 185 ЦПК України не передбачено.
До того ж, ураховуючи, що підготовче провадження має бути проведене судом протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів (частина третя стаття 189 ЦПК України), розгляд справи по суті суд має розпочати не пізніше шістдесяти днів з  дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (стаття 210 ЦПК України), залишення без руху заяви про зміну предмета позову для усунення її недоліків, а в разі їх неусунення - повернення заяви про зміну предмета позову заявнику, оскарження цієї ухвали як  в апеляційному, так і в касаційному порядку, призведе до затягування строків розгляду справи на стадії підготовчого провадження, що не відповідає завданню цивільного судочинства.
Зважаючи на вищевикладене, вважаю, що при вирішенні питання про прийняття заяви про зміну предмета позову суд першої інстанції постановляє або ухвалу про прийняття або ухвалу про відмову в прийнятті цієї заяви, які окремо від рішення суду в апеляційному, та, відповідно, у касаційному порядку, оскарженню не підлягають.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення.
Таким чином, оскільки при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у цій справі суд апеляційної інстанції положення пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України не застосував та розглянув апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2020 року по суті, що, на мою думку, є  порушенням норм процесуального права, вважаю, що касаційна скарга позивача підлягала частковому задоволенню, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції необхідно було скасувати, а  справу направити на  розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Суддя                                                                                                  М. Ю. Тітов