КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 753/13384/20                           Апеляційне провадження № 22-ц/824/5099/2021            	        Головуючий у суді першої інстанції - Мицик Ю.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                            Оніщук М.І.,
судді                                                 Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
                                          В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила: стягнути щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти  на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи від дня пред'явлення позову.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона та   ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із нею.
Разом з тим, позивач, зазначала, що, незважаючи на добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на дітей, вказаних грошей не вистачає на їх належне утримання як у зв`язку із її перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, так і через наявність у ОСОБА_3 вад опорно-рухового апарату, які необхідно лікувати.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач має стабільну роботу та відповідний заробіток, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.12.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 29-31).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково стягнувши з нього аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував факту добровільної сплати ним рекомендованого розміру аліментів на кожну дитину.
При цьому, вказує, що він не отримував ані ухвали про відкриття провадження у справі, ані копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 136-142).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.02.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в період з 07.05.2014 року по 21.01.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом із позивачем.
Згідно з Довідкою ТОВ "СОФ і Ко" від 20.01.2020 року за вих. № 20/01 позивач на підставі Наказу № 86-к від 16.09.2018 року перебуває у декретній відпустці станом на дату видачі довідки.
У відповідності до посвідчення УПСЗН Дарницького району Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалідом до 18 років.
Як вбачається з роздруківки щорічної декларації ОСОБА_1 за 2019 рік з сайту https://public.nazk.gov.ua, останній за 2019 рік задекларував наступні доходи: заробітну плату, отриману у Головному Управлінні Національної Поліції у м. Києві, у розмірі 11 024 грн., та заробітну плату, отриману у Департаменті Патрульної Поліції, у розмірі 182 749 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що, незважаючи на добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на дітей, вказаних грошей не вистачає на їх належне утримання як у зв`язку із її перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, так і через наявність у ОСОБА_3 вад опорно-рухового апарату, які необхідно лікувати.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власних дітей у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку (забезпечення одягом, харчування, навчання, лікування тощо).
Доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції того, що він добровільно сплачує аліменти на дітей, та не мав можливості надати відповідні докази на підтвердження цих обставин через необізнаність про розгляд судом даної справи, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається з матеріалів справи, отримавши 28.10.2020 року ухвалу про відкриття провадження у даній справі та копію позовної заяви з додатками, відповідач не скористався наданою йому процесуальним законом можливістю подати до суду відзив на позовну заяви з відповідними запереченнями щодо пред`явлених позовних вимог.
При цьому, оскільки відповідач, долучаючи до апеляційної скарги квитанції  щодо перерахування на користь позивача коштів, тобто нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, не навів жодних інших, окрім необізнаності про наявність даної справи у суді, поважних причини неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що, у випадку, якщо після 14.08.2020 року відповідач добровільно сплачував аліменти у визначеному на свій розсуд розмірі, він має право здійснити доплату або ж повідомити про вказані обставини державну виконавчу службу, якщо рішення буде виконуватися у примусовому порядку, і ці платежі за указаний період мають бути враховані.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть вплинути на правомірність ухваленого судом рішення, оскільки у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останньою повноліття.
Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власних дітей.
При цьому, слід зауважити, що визначення судом розміру аліментів, з урахуванням доходу відповідача, не в значній мірі перевищує суми матеріальної допомоги на утримання дітей, які добровільно сплачувалися батьком.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.
Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
                     
Г.В. Крижанівська