ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/2204/20 
Номер провадження 22-ц/816/809/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа – приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ровенська Альбіна Олексіївна,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сапіча Володимира Михайловича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року в складі судді Корольової Г.Ю., постановленого в м. Суми, 

                                                           в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із заявою у лютому 2020 року, позивач просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним з моменту укладання договір дарування житлового будинку незавершеного будівництва під АДРЕСА_1 , укладений 09.10.1997 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, з його синами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як обдарованими,  засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. у зв`язку з тим, що даний договір не відповідав діючому на той час цивільному законодавству України. 
Вимоги позову  мотивовані тим, що він є власником житлового будинку незакінченого будівництва. На підставі договору дарування від 09.10.1997 року укладеного між ним та синами, він передав  в дар 1/2 частину житлового будинку не закінченого будівництва, що розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці 600 кв.м. в рівних частках кожному. Вказує, що передача майна не відбувалась, оскільки відсутні будь-які документи про передачу майна, крім того вона і не могла відбутись, оскільки житлового будинку, як об`єкту права власності на момент оформлення договору дарування ще не було. Також позивач на момент укладення договору дарування від 09.10.1997 року і на даний час не є власником незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 . В зв`язку з викладеним, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, оскільки вважає, що Договір дарування є недійсним.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування повністю відповідає вимогам законодавства, чинного на час укладення зазначеного договору. Факт добровільного підписання договору дарування без примусу позивач не заперечив, що є свідченням того, що він розумів наслідки договору. Крім того, позивачем не було доведено того, що він підписав зазначений договір в результаті обману чи наявність неправомірних дій нотаріуса при посвідченні договору дарування. Особи сторін і їх дієздатність під час посвідчення спірного договору дарування було провірено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що договір дарування житлового будинку незавершеного будівництва під АДРЕСА_1 від 09 жовтня 1997 року було укладено між сторонами по справі за їх взаємною згодою, з повним розумінням вимог чинного законодавства щодо недійсності угод та з бажанням настання юридичних наслідків укладення даного договору. Також, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача  – адвокат Сапіч В.М.  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що необхідною і обов`язковою умовою для укладання договору дарування є наявність об`єкту нерухомого майна, якого   на час  дарування  не було. У дарувальника ОСОБА_1 ще не виникло право власності на предмет дарування, оскільки   право власності на новостворене  нерухоме майно виникає з моменту  завершення будівництва, а саме, прийняття в експлуатацію. Тому останній не мав право розпоряджатися ним і не мало відбутися передача об`єкта дарування. Відповідно до ч.2 ст. 243 ЦК УРСР договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.  Згідно ч.1 ст. 128 ЦК УРСР право власності  у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За ст.13 Закону України «Про власність» об`єктами  права приватної власності можуть бути  будинки. Висновок про те, що  державній реєстрації підлягає право власності тільки на об`єкти, будівництво яких закінчено та прийняті в експлуатацію, викладено у постанові  ВС від 27.05.2015р. у справі №6-159цс15. В силу ст. 59 ЦК УРСР угода визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.       
У доповненні до апеляційної скарги  представник позивача  ще зазначив,  що у приватного нотаріуса не було документації на вказане незавершене будівництво, яке повинно було здійснюватися  відповідно до проекту забудови земельної ділянки.   
Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Позивач та його представники в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Відповідачі та представник ОСОБА_4 до суду не прибули, про час та місце  проведення судового засідання повідомлені належним чином. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі типового договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 10.02.1988 року за р.№ 1-291, ОСОБА_1 належить житловий будинок незакінченого будівництва за адресою: АДРЕСА_3 .     
Відповідно до архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Ковпаківської районної у м.Суми ради від 23.09.1997 року №122, наданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради №1211 від 16.06.2020 року, позивачу ОСОБА_1 дозволено відчуження незакінченого будівництвом 1/2 частини жилого будинку (65% готовності) по АДРЕСА_3 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних долях по 1/4 частині (а.с.95)
Згідно договору дарування від 09.10.1997р. укладеного між ОСОБА_1 та  його синами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом  Роменською А.О., позивач подарував   будинок незакінченого будівництва, що знаходиться на АДРЕСА_3 на земельній ділянці  600 кв.м. Сумської міської ради народних депутатів, в рівних частках.
Відповідно до редакції ч. 5 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», діючої на час укладення договору дарування, угоди про відчуження жилого будинку, будівництво якого не закінчено, посвідчуються за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої державної адміністрації про згоду на таке відчуження.
Предметом позовних вимог є визнання недійсним договору дарування у зв`язку із його не відповідністю діючому на той час цивільному законодавству України. В обґрунтування позову  позивач посилається на статті 243,ч.1, 128 ч.1 48  ЦК УРСР.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що цей договір відповідає вимогам законодавству чинному на час його укладення, оскільки в силу норми ч.1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що  не  відповідає  вимогам   закону, але раніше  діюча норма ч.5 ст. 55 Закону України  «Про нотаріат» дозволяла  посвідчувати угоди про відчуження жилого  будинку, будівництво якого не закінчено, за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів  або відповідної місцевої державної адміністрації про згоду на таке відчуження.
Факт надання дозволу Виконавчим комітетом Ковпаківської районної у м.Суми ради на вчинення ОСОБА_1 угоди на відчуження незакінченого будівництвом 1/2 частини жилого будинку (65% готовності) по АДРЕСА_3 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних долях по 1/4 частині підтверджено в суді архівним витягом з рішення від 23.09.1997 року №122.
Доводи апеляційної скарги проте, що позивач, який ще не набув право власності на будинком, оскільки не було його прийнято до експлуатації, що не відповідає ст. 48 ЦК УРСР та ст. 13 Закону України «Про власність, не  на дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом дарування був  будинок незавершеного будівництва, право на відчуження якого  забудовник мав і   не спростовують  правильних висновків суду  щодо дійсності існуючого на час укладення договору дарування  встановленого законодавцем порядку  вчинення  угод з приводу відчуження об`єкту незавершеного будівництвом будинку при наявності  рішення виконавчого комітету  місцевої  Ради  народних  депутатів про згоду на таке відчуження.
Колегія суддів відмічає, що посилання у рішенні суду на іншу підставу відмови у  задоволені позову, а саме, через пропуск строку позовної давності є зайвим, але це не вплинуло на правильність вирішення справи по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сапіча Володимира Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                           С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                        В.І. Криворотенко

                                                                                                                   Т.А. Левченко