П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9483/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 01.09.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року включно в сумі 133573,56 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 01.09.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року він проходив контрактну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та у період проходження позивачем військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Крім того, позивачем зазначено, що оскільки з січня 2008 року по березень 2018 року посадовий оклад за посадою, яку займав позивач не змінювався, а тому за цей період базовим місяцем для нарахування індексації є січень 2008 року. Також позивач зазначив, що з грудня 2018 року по вересень 2019 року йому виплачена індексація не в повному обсязі, оскільки відповідачем в березні 2018 року не взято до уваги абз.4 п.5 Порядку №1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) – березень 2018 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (базовий місяць) – березень 2018 року, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УВД від 09.07.2018 року (а.с.30).
Згідно з Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №191 від 01.09.2016 року відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдата ОСОБА_1 , який уклав контракт на три роки зараховано у добровільному порядку на військову службу за контрактом та призначено на посаду стрільця взводу охорони ВОС-100915А, з 02.09.2016 року зараховано на всі види забезпечення та вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.26).
Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині від 30.08.2019 року №191, старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця взводу охорони роти батальйону зв`язку, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 року №27-РС з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 01.09.2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та вважати таким, що справи здав та направлено до Решетилівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Полтавської області (а.с.27).
Сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року.
Так, суд першої інстанції встановив, що у зв`язку з тим, що на думку позивача, у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме: у період з 02.09.2016 року по 01.09.2019 року, 12.05.2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення в повному обсязі (а.с.13).
Листом від 17.06.2020 року вих. №350/304/14/1530/пс військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 про те, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі та військова частина не є розпорядником коштів першого рівня, тому не має повноважень самостійно визначати напрямки використання бюджетних ресурсів та взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видачі бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства, а тому відмовлено у задоволенні заяви позивача (а.с.14-16).
Суд встановив, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по вересень 2019 року, що підтверджено довідкою щодо виплаченої індексації грошового забезпечення (а.с.24). У довідці зазначено, що базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації – березень 2018 року.
Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008 року, а отже січень 2008 року є базовим для нарахування індексації грошового забезпечення.
Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 01.03.2018 року, зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців, а тому для періоду з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року базовий місяць має бути встановлений березень 2018 року.
Колегія суддів при вирішення даного спору виходить з наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Відповідно до п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Судова колегія звертає увагу, що нормами Закону України №1282-XII та п.11 Порядку №1078 визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується ВЧ НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Крім того, безпідставними є посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, відповідно до яких механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.
Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
Судова колегія звертає увагу, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Колегія суддів зазначає, що на момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п.13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018 року.
Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду який охоплює період оскаржуваних правовідносин, судова колегія вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.
З грудня 2015 року змінено правове регулювання питання визначення індексу споживчих цін (фактично базового місяця), відповідно до якого його визначення за 1 або 100% пов`язано, зокрема, з підвищенням посадових окладів.
Відповідно до абз.1 п.3 Постанови №1013 установлено, зокрема, міністрам, керівникам центральних органів влади вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, заробітної плати).
Проте, у питанні по відношенню до військовослужбовців вчинено такі дії лише шляхом прийняття Постанови №704 у 2018 році.
Щодо визначення індексу споживчих цін для новоприйнятих працівників після 01.12.2015 року судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до п.10-2 Постанови №1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Разом з тим, зміни в п.10-2 як і в п.5 Порядку №1078 внесено Постановою №1013 від 09.12.2015 року.
Згідно внесених змін встановлення індексу споживчих цін за 1 або 100% пов`язується із підвищенням посадових окладів.
За таких умов неможливо для новоприйнятих з 01.12.2015 року військовослужбовців обчислювати індекс споживчих цін з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме з січня 2008 року, оскільки Кабінет Міністрів України підвищення окладів здійснив лише у березні 2018 року.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що з метою належного захисту прав новоприйнятого працівника в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року військовослужбовця на отримання індексації грошового забезпечення, обґрунтованим є обчислення індексу споживчих цін з місяця прийняття його на роботу, тобто з моменту виникнення права на отримання грошового забезпечення, що підлягає індексації.
Отже, виходячи з вищенаведеного, відповідачем було правомірно застосовано вересень 2016 року як базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації у період з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року, і підстави для застосування січня 2008 року як базового для періоду з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року відсутні.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності застосування січня 2008 року для обчислення індексації грошового забезпечення позивача з 02.09.2016 року по 28.02.2018 року.
Крім того, наданий відповідачем розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 дає підстави для висновку, що в період з грудня 2018 року по 01.09.2019 року позивачу було нараховано та виплачено 1171,45 грн. з прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації грошового забезпечення в березні 2018 року.
Як вже зазначалось судом апеляційної інстанції вище, з 01.03.2018 року набрала чинності постанова Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Таким чином, для оскаржуваного періоду з березня 2018 до вересня 2019 року включно базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти березень 2018 року.
Статтею 4 Закону України №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом №911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року).
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7%.
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
Розрахунок суми, яка була сплачена позивачу відповідає положенням Закону України №1282-XII та Порядку №1078, що свідчить про відповідність дій відповідача чинним нормам законодавства України під час нарахування індексації грошового забезпечення позивачу в період з грудня 2018 року по 01.09.2019 року.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку про правомірність дій відповідача в частині здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з грудня 2018 року по 01.09.2019 року.
Отже, як вбачається з вищенаведеного, підстав для нарахування для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року немає, оскільки лише з грудня 2018 року необхідно проводити індексацію позивачу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року – скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.