Постанова 
Іменем  України 
 
19 травня 2021 року                                                          
м. Київ
 
справа № 243/8684/19-ц
провадження № 61-22401св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.(суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду                                     від 27 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Космачевської Т. В., Тимченко О. О., 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення страхових виплат у порядку спадкування.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_2 . Він є єдиним спадкоємцем померлого та 30 травня 2019 року отримав у приватного нотаріуса Пахниць Н. В. свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 травня 2019 року, відповідно до якого йому, як спадкоємцю за законом, належать суми недоотриманих щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 у розмірі 42 486,76 грн, які були нараховані за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року. Крім того, зазначав, що його дід недоотримав суми щомісячних страхових виплат за період з 01 лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті) у розмірі 45 737,38 грн, які не були нараховані відповідачем. 22 квітня 2019 року він звернувся до Управління ФССУ в Донецькій області з вимогою виплатити йому недоотримані страхові виплати. Відповідач повідомив, що сума недоотриманих ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат за період з       01 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року становить 42 486,76 грн. Страхові виплати у період з 01 лютого 2018 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю не нараховувались, оскільки 29 січня 2018 року була скасована довідка про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. З приводу припинення виплат, ОСОБА_2 до відділень Управління ФСС в Донецькій області не звертався. 11 липня 2019 року відповідач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2019 року, перерахував на його картковий рахунок страхові виплати у розмірі 42 486,76 грн. Заявлену у позові суму до стягнення у загальному розмірі 45 737,98 грн відповідач відмовився виплачувати, посилаючись на відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вважав, що такі дії відповідача є незаконними та порушують його право власності на грошові кошти, що належать йому як спадкоємцю, та просив стягнути на свою користь недоотриману його дідом суму страхових виплат у розмірі 45 737,98 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня       2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що припинення страхових виплат з 29 січня 2018 року відбулось по причині скасування довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 та під час розгляду справи суду не було надано докази на підтвердження поновлення ОСОБА_2 на обліку у відповідача як особи, яка має право на отримання страхових виплат від Фонду після 29 січня 2018 року та про нарахування ОСОБА_2 відповідачем страхових виплат за період після 29 січня 2018 року та до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим вважав, що у позивача відсутні правові підстави для отримання страхових виплат у розмірі 45 737,98 грн за період з 01 лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. 
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року скасовано на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин. Зазначає щодо незаконності припинення виплати страхових платежів у зв`язку із скасуванням довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи. Вважає, що спадкодавець ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп ФССУ на підконтрольній Україна території, та його проживання на окупованій території, тому він як спадкоємець, відповідно до статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом. Посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц,                      від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, від 25 липня 2019 року у справі                         № 418/2433/18, від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, вважав, що такі підтверджують право його діда на отримання відповідних страхових платежів. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У лютому 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області подало до Верховного Суду відзив, у якому зазначило, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що ОСОБА_2 отримував страхові виплати у Волноваському відділенні ФССУ в Донецькій області на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи від 23 грудня 2014 року № 1438-009892 з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2016 року. На постійному обліку ОСОБА_2 перебував у Жданівському відділенні ФССУ в Донецькій області (а.с. 18).
 
Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 29 січня 2018 року № 27 дію довідки внутрішньо переміщеної особи (довідка від 23 грудня 2014 року № 1438-009892)                             ОСОБА_2 було скасовано на підставі пункту 5 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 13, 14)
 
Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жданівка Донецької області (а.с. 7).
 
Відповідно до постанови начальника Волноваського відділення ФССУ в Донецькій області від 30 листопада 2016 року «Про припинення щомісячної страхової виплати» з 01 грудня 2016 року припинено потерпілому ОСОБА_2 щомісячну страхову виплату у розмірі 2 513,72 грн на підставі рішення комісії (а.с. 12).
 
З інформації Слов`янського відділення ФССУ в Донецькій області від 27 березня                          2019 року № 04-21/977 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Волноваському відділенні ФССУ в Донецькій області на підставі заяви та довідки внутрішньо переміщеної особи. Цим відділенням були виплачені страхові виплати за період з червня 2014 року по листопад 2016 року. У грудні 2016 року страхові виплати ОСОБА_2 Волноваським відділенням були припинені у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. З грудня 2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа, до відділень ФССУ за продовженням щомісячних страхових виплат не звертався та страхові виплати за цей період йому не нараховувались (а.с. 19).
 
Згідно з інформації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 24 квітня 2019 року № 01-04/15-583                            ОСОБА_2 перебував на обліку у Жданівському відділенні ФССУ в Донецькій області. Сума нарахованих, але невиплачених страхових виплат перед потерпілим скала 42 486,76 грн. (а.с. 21)
 
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2019 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 є його онук - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина серед іншого складається також з невиплачених страхових виплат Управлінням виконавчої дирекції ФССУ в Донецькій області у сумі 42 486,76 грн. (а.с. 8).
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
 
Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України                                  № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
 
Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
 
Спадкодавець ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Волноваському відділенні ФССУ в Донецькій області, проте з грудня 2016 року страхові виплати ОСОБА_2 Волноваським відділенням були припинені у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення сум недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2018 року по день смерті, апеляційний суд, враховуючи те, що припинення страхових виплат відбулось по причині скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи від 23 грудня                            2014 року № 1438-009892 на підставі пункту 5 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» і за життя з приводу припинення виплати страхових сум ОСОБА_2 до відділень ФССУ не звертався, вважав, що зі смертю ОСОБА_2 припинилися його права та обов`язки, зокрема право на оскарження дій ФССУ щодо припинення страхових виплат, а до позивача, як спадкоємця це право не перейшло.  
 
Проте, колегія суддів з такими висновками апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного. 
 
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
 
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.
 
У статті 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.
 
Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).
 
Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VІІ; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.
 
Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.
 
До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
 
Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.
 
Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вони не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади.
 
Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон № 2268-VІІІ).
 
У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
 
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду                 від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18).
 
Аналіз вищенаведених норм права дає підстави зробити висновок, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
 
Вищевикладені положення законодавства свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.
 
Ураховуючи, що фактичні обставини щодо розміру суми страхової виплати за період з 01 лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      В. С. Жданова
                                                                                       А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун