Справа № 430/405/21 
Провадження № 33/810/70/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2021 року                                         м. Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Березіної І.А.   за участю  ОСОБА_1 , яку притягнуто до адміністративної відповідальності, розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , та її захисника Брошка І.В. на постанову Станично-Луганського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луганська, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції   ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн., з конфіскацією переміщуваного товару - готівкових коштів у загальній сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів США.

Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 04.03.2021 року о 09 год. 30 хв., перетинаючи КПВВ «Станиця Луганська», прямуючи з м. Луганськ до м. Сєвєродонецьк Луганської області у пішому порядку, у особистих речах здійснювала переміщення грошових коштів у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, в еквіваленті іноземної валюти 111 392 (сто одинадцять тисяч триста дев`яносто дві) тисячі грн., чим порушила вимоги п. 2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-3 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник Брошко І.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду у зв`язку з відсутністю події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Посилаючись на положення ст. 245, 280 КУпАП, п. 2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949, ст. 62 Конституції України, зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначала, що перетинала КПВВ «Станиця Луганська» не сама, а з дитиною, тому вимоги п.2 вищезазначеного наказу повинні поширюватися не лише на одну фізичну особу, а на двох фізичних осіб, тобто на неї, а також на її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого вона надала суду першої інстанції копію свідоцтва про народження.
Також ОСОБА_1 зазначала в суді першої інстанції про походження грошових коштів, а саме що гроші є власністю її родини, її та сина, гроші вона особисто заробила у Республіці Польща, зазначила період часу, коли працювала в Польщі, розмір доходу, який вона отримувала під час роботи, але суд першої інстанції не звернув на це уваги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Посилаючись на положення ст. 245, 280 КУпАП, ст. 62 Конституції України, п. 2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2020 року за №666/34949, вказує, щозазначена постанова винесена із порушенням принципів змагальності та всебічного розгляду справи.
Вказує, що 04.03.2021 вона перетинала КПВВ “Станиця-Луганська” ,прямуючи з міста Луганськ до міста Сєвєродонецьк, разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В її особистих речах знаходилось чотири тисячі доларів США. Під час огляду їх особистих речей представниками ДФС зазначені кошти було вилучено.
Вказує, що у складеному протоколі № 69 від 04.03.2021 року факт того, що лінію розмежування вона пересікала разом з її сином, тобто факт переміщення зазначених коштів двома фізичними особами співробітниками ДФС не відображено, чим було порушено вимоги статті 256 КУпАП, у частині зазначення інших відомостей, необхідних для вирішення справи.

При цьому зазначена обставина судом не була взята до уваги, незважаючи на те, що вона повідомляла суд про це.
Крім того, згідно з нормою ч.1 ст. 204-3 КУпАП відповідальність передбачається за переміщення таких товарів з району, або до району проведення антитерористичної операції, водночас на момент пересічення лінії розмежування нею та її сином режим антитерористичної операції був відсутній відповідно до Закону України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях”.
Вказує, що вона та її син, як дві фізичні особи мали право на переміщення грошових коштів в еквіваленті 100000 (сто тисяч) гривень без підтвердження їх походження, тобто предметом правопорушення, передбаченого статтею 204-3 у даному випадку слід вважати кошти, які перевищують еквівалент в 100000 тисяч гривень.
Також зазначає, що вона одна виховує малолітню дитину, якій ще не виповнився 1 рік. Окрім цього, у зв`язку із військовою агресією з боку РФ на незаконних військових формувань, та втратою українською владою контролю над частиною території Луганської області, вона вимушена була покинути місце свого проживання. Зазначені кошти призначались для ремонту однокімнатної квартири, яка була нею придбана у м. Харків.
У суді першої інстанції вона зазначала про походження грошових коштів, а саме що вони зароблені нею особисто у Республіці Польща, вказала період часу та розмір доходу, відповідно вони є власністю її родини. Водночас, на момент розгляду зазначеної справи, у неї були підтверджуючи документи Республіки Польща без їх перекладу українською мовою.
Також, згідно з матеріалами справи, зазначені грошові кошти вона не приховувала під час переміщення лінії розмежування від прикордонного контролю, що свідчить про відсутність умислу на їх незаконне переміщення.

Заслухавши клопотання ОСОБА_1  , яка під час апеляційного розгляду просила розглянути ії апеляційну скаргу та ії захисника Брошка І.В. без ії участі, оскільки вона не може залишити свою дитину на будь-кого та вимушена, щоб вона була присутня у судовому засіданні разом з дитиною, якої не має іще одного року, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки у такому випадку відсутність ОСОБА_1 пов`язана з поважною причиною та ні є перешкодою для розгляду апеляційних скарг, які вона підтримує.

Перевіривши матеріали адміністративного правопорушення, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного.

Згідно ч.ч.7, 8 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції керується положеннями ч. 1 ст. 7 КУпАП, відповідно до яких ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а також положеннями ст. 9 КУпАП, згідно яких адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог діючого національного закону суд першої інстанції не дотримався з огляду на таке.

Як вбачається з змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 04.03.2021 року, складеному на КПВВ «Станиця Луганська» ст. оперуповноваженим з ОВС першого відділу УОЗ зон проведення антитерористичної операції ГУ ДФС в Луганській області лейтенантом податкової міліції Рудницьким Д.О., та змісту постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 04.03.2021 року о 09 год. 30 хв., перетинаючи КПВВ «Станиця Луганська», прямуючи з м. Луганськ до м. Сєвєродонецьк Луганської області у пішому порядку, у особистих речах здійснювала переміщення грошових коштів у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, в еквіваленті іноземної валюти 111 392 (сто одинадцять тисяч триста дев`яносто дві) тисячі грн., чим порушила вимоги п. 2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52 «Про затвердження Переліку і обсягів (вартості/ваги/кількості) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів, а також товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей», в частині гранично допустимої кількості грошових коштів для переміщення через лінію зіткнення (з тимчасово окупованих територій до контрольованих Україною територій у сумі, що не перевищує 50000 грн, або еквівалентній сумі, в тому числі в іноземній валюті, без підтверджувальних документів про їх походження).

З матеріалів справи, долучених до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що у ОСОБА_1 на момент складення протоколу за ч.1 ст.204-3 КУпАП підтверджувальних документів про походження грошових коштів у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США не було при собі, проте у суді першої інстанції вона зазначала про походження грошових коштів, у неї були підтверджуючи документи Республіки Польща без їх перекладу українською мовою.

Згідно розписки ОСОБА_1 від 04 березня 2021 року встановлено, що вона надала добровільний дозвіл співробітникам правоохоронних органів на огляд своїх особистих речей. Претензій до співробітників правоохоронних органів не має. Розписку написала без будь-якого тиску з боку співробітників правоохоронних органів. (а.с.6)

Згідно протоколу вилучення (додатку до протоколу про адміністративне правопорушення № 69 від 04 березня 2021 року) старшим оперуповноваженим з ОВС першого відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС в Луганській області лейтенантом податкової міліції Рудницьким Д.О., проведено огляд речей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході проведення огляду встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 , перетинаючи КПВВ «Станиця Луганська» 04.03.2021 о 09:30 год. прямуючи з м. Луганськ до м. Сєвєродонецьк, у пішому порядку у особистих речах здійснювала переміщення грошових коштів у розмірі 4000 доларів США, номери купюр перенесено до таблиці (купюри номіналом 100 доларів США),у якої зазначені всі номери вилучених купюр.(а.с.4,5)
Вказаний протокол був складений у присутності ОСОБА_1 , двох понятих (свідків) ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , підписаний ними. Від ОСОБА_1 письмові пояснення були відібрані, пояснення від свідків (понятих) відсутні.

Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції посилаючись на вказані протоколи, пояснення ОСОБА_1 , яка у судовому засіданні пояснила, що зазначені грошові кошти, вона заробила у Республіці Польщі, належать їй особисто на праві власності, вона перевозила їх для власного користування, встановив наступне.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 зазначила про свою необізнаність з положеннями Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2020 року за №52, а тому суд дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 мети погоджувати переміщення вилучених у неї готівкових коштів у сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів США через КПВВ із представниками координаційного центру, а тому факт відсутності у ОСОБА_1 такого погодження на час перетинання нею КПВВ 04.03.2021 року є доведеним.

Суд критично віднісся до позиції ОСОБА_1 про те, що вона не знала про порядок переміщення грошей через лінію розмежування та побачив в діях ОСОБА_1 ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП, а саме порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані висновки суду першої інстанції щодо вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-3 КУпАП, зроблені поспішно з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Наприклад, у справі «Лучанінова протиУкраїни» (рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Оскільки санкція ч.1 ст.204-3 КУпАП України передбачає не тільки застосування штрафу, але й обов`язкову конфіскацією товарів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що загальний характер цієї норми і тяжкість передбаченого нею покарання, яке може полягати в конфіскації товарів, вартість яких законом необмежена, вимагає суворого дотримання стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню, при застосуванні указаної норми.

Так, у п.п.62,63 рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов протиУкраїни» від 11 квітня 2013 року, зазначено, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією, що воно не допускає жодних винятків, навіть за ст.15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.
Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмета і цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання. Відповідно вона втілює, у загальних визначеннях, принцип, за яким лише закон може визначати злочин та передбачати покарання. Зокрема, забороняючи поширювати сферу застосування існуючих покарань за правопорушення на дії, що до цього не вважалися кримінальними правопорушеннями, воно також встановлює принцип, за яким кримінальне законодавство не повинно застосовуватися поширювальне на шкоду обвинуваченого, наприклад, за аналогією.

Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, що й те, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами.
У вказаному рішенні ЄСПЛ також зазначає, що більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Більш того, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

У вищезазначеній справі «Вєренцов протиУкраїни» від 11 квітня 2013 року ЄСПЛ встановив порушення ст.7 Конвенції з огляду на те, що заявника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.185-1 КпАП України , тобто за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій». При цьому ЄСПЛ відзначив, що статті 39 та 92 Конституції України чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, але до цього часу Верховна Рада України не прийняла спеціальний закон, який би визначав порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. За цих умов регулювання такого порядку Указом Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 року «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР» або актами органів місцевого самоврядування є, на думку ЄСПЛ, недостатнім. У зв`язку з цим, ЄСПЛ зазначив: «Тому неможливо дійти висновку про те, що «порядок», зазначений у статті 185-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення , був визначений достатньо точно для того, щоб надати заявникові можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки його дій… Суд повторює…, що, хоча таке правопорушення як порушення порядку проведення демонстрацій передбачалося Кодексом України про адміністративні правопорушення , його підстава, тобто, власне порядок проведення демонстрацій, не була з належною чіткістю встановлена національним законодавством... За відсутності чіткого та передбачуваного законодавства, що визначає правила проведення мирних демонстрацій, покарання заявника за порушення неіснуючого порядку було несумісним зі статтею 7 Конвенції ».

Застосовуючи указані стандарти ЄСПЛ до цієї справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції відзначає, що як і ст.185-1 КпАП України , яка встановлює відповідальність за «порушення встановленого порядку організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій», ст.204-3 КпАП України так само має бланкетний характер і встановлює відповідальність за «порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції».

Таким чином, у випадку з ОСОБА_1 притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.204-3 КпАП України можливе лише за наявності не лише нормативно-правового акту, який встановлюватиме порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, а також закону, якій встановлює та регулює переміщення через лінію розмежування з підконтрольної українській владі території на не контрольовану органами державної влади України територію товарно-матеріальних цінностей після офіційного припинення АТО (антитерористичної операції).

У цьому контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Кодекс України про адміністративні правопорушення було доповнено статтею 204-3 згідно із Законом України від 17 липня 2015 року № 649-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції». Проте цим Законом одночасно було доповнено новою нормою також Закон України «Про боротьбу з тероризмом» , а саме статтею 14-1 «Порядок переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції», яка передбачає: «Переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України. Особи, винні у порушенні порядку переміщення товарів до району або з району проведення антитерористичної операції, несуть відповідальність згідно із законом».

30 квітня 2018 року набрав чинності Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях" № 116/2018, на підставі якого з урахуванням статті 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», рішенням першого заступника керівника АТЦ при СБУ (керівника оперативного штабу з управління АТО ) від 30 квітня 2018 року № 33/1-4129 антитерористичну операцію припинено.

Виходячи з цього положення, з урахуванням практики ЄСПЛ притягнення до адміністративної відповідальності громадян України за порушення порядку переміщення товарів до району або з району проведення Антитерористичної операції, тобто, за статтею 204-3 КУпАП, після офіційного припинення АТО є протиправним, та є порушенням прав громадянки України ОСОБА_1 .

Крім того огляд речей ОСОБА_1 був проведений не уповноваженою на те особою, оскільки відповідно до ст.264 КУпАП у переліку осіб уповноважених проводити огляд речей на лінії розмежування не відносяться співробітники податкової міліції чи органів ДФС.
Також у відповідності до п.1 ст.8 Закону України « Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях « для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, Генеральним штабом Збройних Сил України за погодженням з відповідними керівниками залучаються та використовуються сили і засоби, серед яких не зазначено органи ДФС.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважає, що протокол № 69 про адміністративне правопорушення, складений 04.03.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-3 КУпАП не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Таким чином, беручи до уваги те, що на момент вчинення дій, указаних у протоколі про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.204-3 КУпАП України під час припинення антитерористичної операції, на думку апеляційного суду, становитиме порушення ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, порушення пункту 4 «Переліку і обсягів (вартість/вага/кількість) обмежених або заборонених до переміщення через лінію розмежування та до/з гуманітарно-логістичних центрів товарів», затверджених наказом Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо-переміщених осіб України від 18 листопада 2019 року № 92, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-3 КУпАП України, оскільки було доведено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1  правомірно та мірно володіла грошовими коштами.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції окремо звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те що зазначені кошти були зароблені нею є обґрунтованими та підтверджуються доданими до апеляційної скарги документами: договір доручення з його перекладом на державну мову, довідка про працевлаштування і заробітну плату, копією іноземного паспорту, договір купівлі-продажу квартири, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , витяг з Державного реєстру про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, скріншот запиту до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України. 

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та її захисника Брошка І.В. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням ОСОБА_1 грошових коштів, зазначених у протоколі вилучення(додатку до протоколу про адміністративне правопорушення № 69 від 04 березня 2021 року).

З огляду на вказане, згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.294, 247 КУпАП , суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ії захисника Брошка І.В.- задовольнити.

Постанову судді Станично-Луганського районного суду Луганської області від 16 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-3 КУпАП - скасувати, провадження закрити на підставі п. 1 ч.1ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилучені у неї, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 04.03.2021 року, грошові кошти в сумі 4000 доларів США (номіналом по 100 доларів, купюри в кількості 40 штук, номера купюр яких зазначені у протоколі вилучення від 04.03.2021 року, складеним старшим оперуповноваженим з ОВС першого відділу УОЗ зон проведення АТО ГУ ДФС в Луганській області лейтенантом податкової міліції Рудницьким Д.О., з них: еквівалентна сума (3 700 доларів США) - 102 698,68 грн. яка знаходиться на зберіганні у АТ «Укрексімбанк», згідно квитанції за №255831 від 05.03.2021 року; 300 доларів США, згідно рапорту ст. о/у ОВС 1-го відділу УОЗ зон проведення антитерористичної операції ГУ ДФС у Луганській області Рудницького Д. перебувають на зберіганні у ГУ ДФС у Луганській області.

Постанова апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського 
апеляційного суду:                                                         Є.В.Тополюк