ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10844/20	
                                                                                          Суддя І інстанції – Ільков В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Істрейт» до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:
          
Товариство з обмеженою відповідальністю «Істрейт» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило:
- визнати протиправною та скасувати винесену головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васильєвою А.С. постанову від 16.07.2020 року про стягнення виконавчого збору, ВП № 61883547, винесену при примусовому виконанні наказу № 922/3792/19 від 24.03.2020 р., що виданий Господарським судом Харківської області у справі № 922/3792/19;
- визнати протиправною та скасувати винесену головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васильєвою А.С. постанову від 16.07.2020 року про розмір мінімальних витрат, ВП № 61883547, винесену при примусовому виконанні наказу № 922/3792/19 від 24.03.2020 р., що виданий Господарським судом Харківської області у справі № 922/3792/19.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року позовну заяву задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат, оскільки рішення суду боржником було виконане вже під час його примусового виконання.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Істрейт» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, інші сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.02.2020 року Господарським судом Харківської області було винесено рішення у справі №922/3792/19 за позовом Харківської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Істрейт», яким задоволено позовні вимоги повністю та вирішено стягнути з ТОВ «Істрейт» безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 736 652,99 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 11049,79 гри. (всього 747 702, 78 грн.).
24.03.2020 року господарським судом Харківської області було видано наказ про примусове виконання рішення у справі №922/3792/19, в якому зазначено, що рішення набрало законної сили 24.03.2020 року. Наказ дійсний до пред`явлення до виконання до 25.03.2020 року.
Не погоджуючись з рішенням суду від 24.02.2020 року у справі №922/3792/19 в повному обсязі, ТОВ «Істрейт» подало апеляційну скаргу, яка була прийнята до розгляду Східним апеляційним господарським судом.
07.04.2020 року Східним апеляційним господарським судом була винесена ухвала про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.
21.04.2020 року Харківська міська рада, як стягував, звернулась із заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про відкриття виконавчого провадження.
22.04.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Очеретним В.С. було відкрито виконавче провадження №61883547 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №922/3792/19 від 24.03.2020 року.   
09.06.2020 року Східним апеляційним господарським судом була винесена постанова, якою рішення господарського суду Харківської області від 24.02.2020 року було залишено без змін.
Після винесення постанови апеляційним судом 12.06.2020 року ТОВ «Істрейт» виконало рішення в добровільному порядку, перерахувавши основну суму боргу та судовий збір на реквізити, вказані в рішенні суду, що підтверджується платіжним дорученням № 2111 від 12.06.2020 року на суму 747 702, 78 грн. (сума 747 702, 78 грн. складається з суми заборгованості 736 652, 99 грн. та судового збору 11 049,79 грн.).
Факт перерахування вказаних коштів не спростовується відповідачем.
25.06.2020 року позивач звернувся із заявою про закриття виконавчого провадження, у зв`язку з добровільною сплатою боргу.
16.07.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васильєвою А.С. були винесені постанови у ВП №61883547:
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 151 грн.;
- про стягнення виконавчого збору у розмірі 73665,29 грн.
18.09.2020 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васильєвою А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61883547 та виділення в окреме провадження постанов від 16.07.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 151 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 73665,29 грн.
Не погоджуючись з прийнятими постановами від 16.07.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 151 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 73665,29 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
У силу статей    1,    5 Закону № 1404-VIII    виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються    Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»    (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).
Законом № 1403-VIII    визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Згідно зі    статтею 10 Закону № 1404-VIII    заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої    статті 18 Закону № 1404-VІІІ    виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим    Законом    заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої    статті 26 Закону № 1404-VIII    виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у    статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати    декларацію про доходи    та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому    статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої    статті 27 Закону № 1404-VІІІ    виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із частиною п`ятою    статті 27 Закону № 1404-VIII    виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому    Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього    Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до    Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Закон № 1404-VIII    є спеціальним    законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до    законів № 1403-VIII    і    № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до    Закону № 1404-VIII    підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення частини третьої    статті 40 Закону № 1404-VIII    зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої    статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої    статті 40 Закону № 1404-VIII    кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість частина друга    статті 27 Закону № 1404-VIII    передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму    Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою    статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму    Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
За таких обставин при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Така    правова позиція викладена    у постанові    Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18.
Крім того, відповідно до    статті 13 Закону № 1403-VIII    заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.
Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою    Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.
Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643    затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій    статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:
- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;
- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому    Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.
Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково, державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. 
В межах даної справи не встановлено дій відповідача, щодо   фактичного    виконання рішення суду, натомість вбачається виконання рішення суду боржником у добровільному порядку.
У зв`язку з чим, вірним є висновок суду першої інстанції про скасування постанов головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Васильєвої А.С.  від 16.07.2020 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні ВП № 61883547.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволені адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції  необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 04 червня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник