Постанова
Іменем України 
 
17 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 405/9706/14-ц
провадження № 61-4202св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», в особі Кіровоградської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року у складі судді Шевченко І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Письменного О. А., Черненка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Кіровоградської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»(далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивована тим, що 23 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 05-101209308-Ф, за умовами якого (та додаткових угод до нього) банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2028 року, або по день, визначений у пункті 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом 13,8 % річних. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки                           № 05-101209308-Ф, а також укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки без оформлення заставної, реєстровий номер 4334, за умовами якого банку в іпотеку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 11 жовтня 2002 року.
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту належним чином не виконував, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
09 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування іпотечного майна на період з 10 листопада 2012 року по 09 листопада 2013 року. 
У порушення умов договору після 09 листопада 2013 року, позичальник не уклав договір страхування іпотечного майна на наступний термін. 
Пунктом 4.2. договору іпотеки за невиконання чи неналежне (в тому числі, невчасне) виконання пунктів 3.3.1-3.3.13 даного договору позичальник сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки згідно пункту 2.3. дійсного договору.
Оскільки вартість предмета застави становить 352 000,00 грн, то 5% від цієї суми становить 17 600, 00 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ АБ «Укргазбанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути у солідарному порядку із відповідачів на його корить заборгованість, яка виникла станом на 03 вересня 2014 року: заборгованість за кредитом у розмірі 37 285,08 дол. США та 24 908,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 34 375,25 дол. США, заборгованості за процентами - 453,29 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом - 831,08 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 1 625,46 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 240,74 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів - 5 067,26 грн, штрафу за невиконання умов договору іпотеки - 17 600,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк».
Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», заборгованість за кредитним договором № 05-101209308-Ф від 23 травня 2008 року у розмірі 37 285,08 дол. США та 17 600,00 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов`язань. 
Відмовляючи у задоволенні вимоги банку про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 2 240,74 грн та пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 5 067,26 грн місцевий суд дійшов висновку про те, що такі позовні вимоги є необґрунтованими недоведеними.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, досліджено у судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, надано їм правильну оцінку.
При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку.
Позичальник не довів факту не отримання кредиту у розмірі 50 000,00 дол. США та не спростовував доводи позивача про наявність заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у частині задоволених позовних вимог, а справу у цій частині передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий та апеляційний суд повно і всебічно не з`ясували обставини справи.
Матеріали справи не містять доказів про отримання позичальником кредиту у розмірі 50 000,00 дол. США. 
Рішення у справі ухвалено на підставі неналежних доказів.
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
11 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_3 у касаційному провадженні № 61-4202св19 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Справу розподілено судді-доповідачу Мартєву С. Ю.
04 червня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М. 
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ПАТ АБ «Укргазбанк» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір                № 05-101209308-Ф, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк з 23 травня 2008 року по 22 травня 2028 року, або кредит має бути повернутий у день визначений пунктом 3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних.
Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок та видати позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 дол. США з позичкового рахунка, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, відкритий в Кіровоградській філії ВАТ АТ «Укргазбанк». Надання кредиту здійснюється в день укладання цього договору 23 травня 2008 року.
16 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій кредитний договір, зокрема доповнено підпунктом 3.1.13: отримані від позичальника кошти направляти в першу чергу для плати простроченої суми комісійних платежів, потім простроченої заборгованості по процентах та кредит, потім - простроченої заборгованості по кредиту, потім - строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит. Сума, що залишилася, направляється для погашення строкової заборгованості по кредиту. 
05 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 щодо внесення зміни до пункту 3.2.2. про право банку на договірне списання грошових коштів на користь банку з поточних рахунків позичальника і національній та в іноземній валютах.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , як поручителем, ОСОБА_1 , як позичальником, 23 травня 2008 року укладено договір поруки № 05-101209308-Ф, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки.
Також на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував не дотримувався строку повернення коштів, банк визначив суму заборгованості станом на 03 вересня 2014 року, яка становить: заборгованість за кредитом у розмірі 37 285,08 дол. США та 24 908,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 34 375,25 дол. США, заборгованості за процентами - 453,29 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом - 831,08 дол. США, простроченої заборгованості за процентами - 1 625,46 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 240,74 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів - 5 067,26 грн, штрафу за невиконання умов договору іпотеки - 17 600,00 грн.
З розрахунку заборгованості, наданого банком та пояснень відповідача ОСОБА_1 встановлено, що з травня 2014 року позичальник кошти на погашення кредиту не вносив взагалі.
Відповідно до умов кредитного договору та договору поруки банк направив рекомендованим повідомленням позичальнику та його поручителю претензію від 18 липня 2014 року щодо погашення суми заборгованості у строк 10 днів, скориставшись передбаченим умовами договору правом на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, яку відповідачі отримали під розписку - ОСОБА_1 26 серпня 2014 року, а ОСОБА_2 - 24 серпня 2014 року.
Відповідачі у десятиденний строк з дня отримання претензії вимоги банку щодо дострокового повернення коштів не виконали. 
23 жовтня 2014 року банк звернувся до суду з даним позовом.
Згідно висновку експерта Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 417 від 03 квітня 2014 року судової почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді № 1 від 16 лютого 2009 року до кредитного договору від 23 травня 2008 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 . 
Згідно висновку експерта Кропивницького відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 840,841 судово-економічної експертизи від 30 грудня 2016 року експертом досліджені розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, кредитний договір від 23 травня 2008 року, додаткова угода № 1 від 16 лютого 2009 року, договір поруки, іпотечний договір, претензії направлені банком відповідачам, статут банку, графік платежів по кредитному договору, а також Положення про кредитування, виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року, розрахунок заборгованості по кредитному договору без урахування додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року, квитанції, платіжні доручення на погашення кредиту.
Експертом зазначено, що дослідження проводилось методом документальної перевірки та співставлення, способами: перевірки первинних документів та записів по формі; арифметичної перевірки документів; перевірки даних розрахунку заборгованості, проведеного банком умовам кредитного договору; співставлення даних розрахунку заборгованості, проведеного Банком, з первинними документами на оплату кредитних коштів. Проведеним дослідженням наданих документів встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті проценті та погашення основної суми боргу перед банком відповідає умовам, укладеного між банком та ОСОБА_1 кредитного договору від 23 травня 2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором і за умови, що додаткова угода № 1 від 16 лютого 2009 року з відповідачем не укладалась.
Експертом зазначено, що проведеним співставленням первинних банківських документів з даними виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості несвоєчасного зарахування коштів не встановлено. Кошти зараховували лише на погашення суми заборгованості по процентах та кредиту відповідно до умов пунктів 3.3.38 кредитного договору.
Вказаним висновком спростовуються доводи відповідача щодо неправильності розрахунку заборгованості, відсутності боргу перед банком по кредитному договору та спростовуються доводи про видачу кредиту у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору.
У матеріалах кредитної справи ОСОБА_1 , вилученої на підставі протоколу тимчасового вилучення майна від 01 липня 2015 року в межах кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , містяться заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2008 року: з проханням перерахувати 23 травня 2008 року з позичкового рахунку на його поточний рахунок кредитні кошти в сумі 50 000,00 дол. США згідно кредитного договору № 05-101209308-Ф від 23 травня 2008 року, яка завірена під час вилучення представником банку 01 липня 2015 року та надана слідчим на вимогу суду; заява щодо перерахування з позичкового рахунку на його поточний рахунок коштів в сумі 30 000,00 дол. США згідно кредитного договору від 23 травня 2008 року, завірена слідчим.
Факт отримання позичальником кредиту у розмірі 50 000 дол. США підтверджується наданими банком оригіналами виписки по позичковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 23 травня 2008 року по 06 квітня 2016 року та виписки по поточному рахунку позичальника за період з 23 травня 2008 року по 06 квітня 2016 року; заявою ОСОБА_1 від 23 травня 2008 року, згідно якої він просив перерахувати 23 травня 2008 року з його позичкового рахунку № НОМЕР_1 на його поточний рахунок № НОМЕР_2 кредитні кошти у розмірі 50 000,00 дол. США, згідно кредитного договору № 05-101209308-0 від 23 травня 2008 року, яка завірена представником банку при вилученні кредитної справи слідчим; умовами кредитного договору про надання кредиту в сумі 50 000,00 дол. США, умовами договору поруки, іпотечного договору, за якими забезпечується зобов`язання позичальника на суму 50 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом та іншими платежами.
Також факт отримання позичальником кредиту в сумі 50 000,00 дол. США підтверджується копією платіжного доручення про видачу готівкових коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 від 23 травня 2008 року, підпис про отримання в якому відповідачем не заперечується.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»    № 460-IX від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційну скаргу було подано у лютому 2019 року то розгляд даної справи має відбуватись у порядку та за правилами, що діяли до 08 лютого 2020 року.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. 
З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя.
Розрахунків, наданих банком, та факту отримання кредиту у розмірі 50 000,00 дол. США позичальником не спростовано.
Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Місцевий суд виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук  	
 	І. М. Фаловська