ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/8599/20 пров. № А/857/707/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,
представник позивача: не з`явився 
представник відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 380/8599/20 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» про стягнення заборгованості,-
суддя в 1-й інстанції – Братичак У.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, позивач) звернулося з позовною заявою до Українсько-німецького спільного підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» (далі - Українсько-німецького спільне підприємство в формі ТзОВ «Інтернешнл каттер манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)», Підприємство, відповідач) про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, за період липня - вересня 2020 в розмірі 48 577,71 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, всупереч вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ 19.12.2003 року №21-1, за період з липень по вересень 2020 року не здійснив компенсацію витрат на виплату та доставку пільгових пенсій і заборгував УПФУ 48 577,71 грн.. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто із Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» (вул.Тураша, 20, м.Дрогобич, Львівська область, 82100; ЄДРПОУ 14300674)  на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ 13814885) заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період липень-вересень 2020 року у розмірі 48 577 (сорок вісім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 71 коп..

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує що при прийнятті рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було враховано, що станом на час звернення позивача до суду із вказаним позовом, ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, ані Законом України від 26.06.1997 № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» не визначено право Пенсійного фонду України звертатись до суду з позовом про стягнення витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Крім того вважає, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не перевірив правильність обчислення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком №1 та Списком №2, а надані позивачем розрахунки не є платіжними документами, а підтверджують лише нарахування таких витрат. Встановлений законодавством обов`язок підприємства відшкодовувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій безпосередньо пов`язаний саме з фактом понесення таких витрат, а не лише зі своєчасним виставленням розрахунку цих витрат. При цьому звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного платіжного документа на підтвердження виплати відповідної пенсії, а відповідно і підтвердження понесення відповідних витрат.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Українсько-німецьке спільне підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» є платником страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Товариство зареєстровано в Управлінні як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За період роботи в Українсько-німецькому спільному підприємстві в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» його працівники отримали право на призначення пільгових пенсій за Списками №1 та №2, а саме, право на пенсію на пільгових умовах набули: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , (Список №1), ОСОБА_7 (Список №2).
Оскільки у законодавчо встановленні строки Товариство не сплатило фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за липень-вересень 2020 року, Управління звернулось із позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів погашення вказаного боргу до матеріалів справи не надано, у картках особового рахунку відповідача як за Списком №1, так і за Списком №2 така обліковується, отже позивачем доведено утворення відповідачем заборгованості перед Пенсійним фондом України за липень-вересень 2020 року на загальну суму 48 577,71 грн. (за Списком №1 – 41 834,91 грн., за Списком №2 – 6 742,80 грн.).
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, враховує наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Згідно з положеннями абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 4 Закону № 400/97-ВР встановлено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону ставка збору встановлюється в розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону. 
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Процедуру відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1).
Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції № 21-1 передбачено, що платниками страхових внесків є страхувальники: роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру
Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 6.4 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Згідно з пунктом 6.5 Інструкції № 21-1 розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
Відповідно до пункту 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
З 01.01.2011 набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування вважаються платниками єдиного внеску.
Аналіз наведених положень дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до пунктів «а»-«б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», покриваються підприємствами та організаціями у розмірі, визначеному органами Пенсійного фонду України у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
Обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено саме на орган Пенсійного фонду України, тоді як підприємства зобов`язані здійснювати відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених органом Пенсійного фонду України. Підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат за відповідний період, які надсилаються страхувальнику.
Можливості звільнення страхувальника від обов`язку відшкодувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за наявності такої заборгованості чинне законодавство не передбачає.
Так, згідно з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період липень-вересень 2020 року, така заборгованість виникла щодо наступних пенсіонерів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Відповідно до долучених до матеріалів справи довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, вищевказані особи набули право на пенсію за віком на пільгових умовах за отриманий стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України працюючи на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)».
На підтвердження призначення відповідних пенсій та виплату таких Управління долучило до матеріалів справи копії протоколів про призначення пенсій та довідок про виплачену пенсію.
Таким чином, особи, перелічені у розрахунках, мали право на призначення пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2, територіальним органом Пенсійного фонду України такі їм виплачувались, а на відповідача як платника збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та юридичну особу, працівникам якої призначені пільгові пенсії, відповідно покладено обов`язок відшкодовувати витрати, що пов`язані з виплатою та доставкою пільгових пенсій вказаним особам.
Відповідно до долучених до матеріалів справи розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій місячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку таких за липень-вересень 2020 року становить 48 577,71 грн. (за Списком №1 – 41 834,91 грн., за Списком №2 – 6 742,80 грн.). Отримання розрахунків представником Товариства підтверджено долученими до матеріалів справи копіями повідомлень про вручення поштових відправлень. 
При цьому, правомірність призначення та виплати пільгових пенсій не є предметом заявленого позову та дослідженню судом не підлягають.
Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Щодо аргументів скаржника про неможливість звернення Управління із позовом до суду про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, то такі, на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
За змістом статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та у судовому порядку.
Таким чином, спір, що виник у справі за участю управління Пенсійного фонду України як органу виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, з підприємством, установою, організацією як роботодавцем про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наявності у Товариства обов`язку відшкодувати витрати, що пов`язані з виплатою та доставкою пільгових пенсій, відсутності доказів сплати Товариством заборгованості по відшкодуванню таких витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Враховуючи вказане колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 241, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)»залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 листопада 2020 року у справі № 380/8599/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року