Єдиний унікальний номер 235/7020/20 
Номер провадження 22-ц/804/710/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
06 квітня 2021 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Корчистої О.І., Папоян В.В. 
за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року у цивільній справі № 235/7020/20 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малькевич Наталія Володимирівна до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малькевич Наталія Володимирівна, звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з відповідачем по справі він перебував в трудових відносинах з 12 травня 2003 року.
Наказом від 05 березня 2020 року № 271/к позивач був звільнений з шахти за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Останній робочий день 05 березня 2020 року, що підтверджується наказом про звільнення.
В день звільнення відповідач не провів із ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 37433,67 грн., яка вказана у довідці після утримання обов`язкових платежів.
В порушення ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив йому належні суми, у зв`язку з чим повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.
Враховуючи положення ст. 117 КЗпП України, відвідач зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за весь період затримки розрахунку (по день постановления рішення), а саме з 06 березня 2020 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 28 жовтня 2020 року становить 108683,05 грн., із наступного розрахунку: 675,05 * 161 де: 675,05 грн. - середньоденний заробіток, визначений відповідачем; 161- кількість робочих днів, які вважаються днями затримки розрахунку при звільнені, із них 17 днів в березні 2020 року, 21 день в квітні 2020 року, 19 днів в травні 2020 року, 20 днів в червні 2020 року, 23 дні в липні 2020 року, 20 днів в серпні 2020 року, 22 дні в вересні 2020 року та 19 днів в жовтні 2020 року.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Малькевич Наталія Володимирівна, просив суд першої інстанції стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість з заробітної плати у сумі 37433,67 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 06 березня 2020 року по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 28 жовтня 2020 року складає 108683,05 грн.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні, задоволені частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 : заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати за грудень 2019 – квітень 2020 року в сумі 37433,67 грн. (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2020 року по 07.12.2020 року (включно) в сумі 59404,90 грн. (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів).
В іншій частині позову відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу за грудень 2019 року в сумі 4811,93 грн. (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів).
Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднесено на рахунок Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 459,90 грн.; на користь держави судовий збір в сумі в сумі 840,80 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач, посилається на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 березня 2020 року по 07 грудня 2020 року, зменшивши розмір відшкодування з 118808,80 грн. до 59404,40 грн., тобто на 50% від визначеної суми. Вважає, що в цій частині рішення підлягає скасуванню, бо ті обставини на які посилається суд та які мають значення для справи, є недоведеними. 
ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд змінити рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року в частині стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягнути на його користь з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06 березня 2020 року по 07 грудня 2020 року у сумі 118808,80 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачем по справі отримана (а.с. 86).
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги відповідачем по справі отримана (а.с. 87). 
До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», проте даний відзив не відповідає вимогам ст. 360 ЦПК України, оскільки не надано докази надсилання копії відзиву ОСОБА_1 .
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 березня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 06 квітня 2021 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 06 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 100).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 06 квітня 2021 року представник відповідача - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 98).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська»  з 12.05.2003 року по 05.03.2020 року.
Згідно наказу Державного підприємства «Краснолиманська» № 271/к від 05.03.2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади механіка поверхні за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 05.03.2020 року.
Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено.
З матеріалів справи вбачається, що ДП «ВК «Краснолиманська» має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати, а саме: грудень 2019 року – 4811,93 гривень, січень 2020 року – 9049,03 гривень, лютий 2020 року – 11122,15 гривень, березень 2020 року – 11865,36 гривень, квітень 2020 року – 585,20 гривень, а усього – 37433,67 грн. 
Згідно зі ст. 43 Конституції України,  кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з частиною 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП,  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті,  в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно частини 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Пунктом 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу передбачено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу.
Як вбачається із пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,  
установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що обставини, на які посилався відповідач та які відображені в судовому рішенні, не підтверджені належними доказами, а саме відповідним сертифікатом, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як вбачається із частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення  або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судом враховано доводи відповідача, що на ДП «ВК Краснолиманська» склалася складна економіко-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року за № 875, ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19), суд першої інстанції виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності, правильно зменшив розмір відшкодування, передбачений статтею 117 КЗпП України до 50% від визначеної суми.
Вказане вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14 – 623цс18.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нарахування позивачу вихідної допомоги у відповідності до статті 44 КЗпП України не відповідає дійсності, оскільки позивача було звільнено за частиною 1 статті 38 КЗпП України, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо співмірності відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. 
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 06 квітня 2021 року

Суддя:                                                 О.Д.Канурна