УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/640/21 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т.З. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №935/640/21 за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області, постановлену 18 березня 2021 року суддею Пасічним Т.З. у м. Коростишеві, 

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із заявою, у якій просив в якості забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення 52050 грн матеріальних збитків, 20000 грн спричиненої моральної шкоди, накласти арешт на майно останнього в межах позовних вимог 72050 грн, до прийняття рішення по суті і до набрання ним законної сили. 
Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року заяву ФОП ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на майно ОСОБА_2 в межах позовних вимог 72050 грн до прийняття рішення по суті та набрання рішенням суду законної сили. Ухвалу допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та постановити окрему ухвалу при наявності порушень цивільного процесуального законодавства України, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
На думку ОСОБА_3 , суд першої інстанції вирішуючи питання про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 не пересвідчився чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не зазначив чи дійсно у сторін виник обґрунтований спір. Також, вважає, що суд забезпечив позов на суму, яка не є співмірною із позовними вимогами позивача, оскільки вимоги за позовом складають 52050 грн та 7500 грн. Окрім того, послався на те, що суд розглянув заяву про забезпечення позову без оплати судового збору. Вказав, що у даному випадку ФОП ОСОБА_1 не є споживачем послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а є виконавцем, у зв`язку з чим він не звільнений від сплати судового збору. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.  
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є  накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах позовних вимог 72050 грн, суд погодився з доводами позивача.
Разом з тим такий висновок суду першої інстанції є помилковим та передчасним, оскільки позивач не вказав, а суд не пересвідчився, чи є у відповідача на праві власності будь-яке майно, не врахував чи будуть вжиті заходи забезпечення позову співмірними із заявленими позовними вимогами з огляду на вартість такого майна. 
Окрім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено жодного доказу на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. 
З огляду на викладене, ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В той же час, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали відповідно до ч. 10 ст. 262 ЦПК України. Питання стягнення судового збору, несплаченого при поданні заяви про забезпечення позову, може бути вирішено судом першої інстанції при вирішенні спору по суті. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 березня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

Повний текст постанови складений 20 травня 2021 року.