Номер провадження: 22-ц/813/4420/21 
Номер справи місцевого суду: 505/2873/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Управління архітектури і земельних відносин виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області про визнання неправомірними дій відповідача, зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, стягнення витрат, що пов`язані з явкою до суду,

                        В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Управління архітектури і земельних відносин виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області про визнання неправомірними дій відповідача, зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, стягнення витрат, що пов`язані з явкою до суду.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, що пов`язані з явкою до суду, у розмірі 3 637 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених до відповідача позовних вимог. При цьому, відхиляючи висновок судово-будівельної експертизи № СЕ-2502-1-804.17 від 23.06.17 року, проведеної експертом ОСОБА_3 , суд навів у рішенні відповідні мотивування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 596 кв. м. по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 є сусідкою позивача і проживає в житловому будинку АДРЕСА_2 .
Заявлені до відповідача ОСОБА_2 вимоги про визнання неправомірними дій відповідача, зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, позивач ОСОБА_1 обґрунтовує результатом проведеного санітарно-мікробіологічного дослідження № 47 від 20.06.2014 року, проведеного Балтським районним відділенням Любашівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень, відповідно до якого вода проби якої відібрані у колодязі за адресою проживання позивача, не відповідають санітарним нормам. Забруднення питної води у колодязі позивач пов`язує з самовільно побудуваною відповідачем системою каналізації/вигрібної ями, недалеко від її колодязя. Дана система не є герметичною і тому стічні води стікають на її земельну ділянку і потрапляють в її колодязь. Крім того, відповідачем самочинно та з порушеннями побудовано металевий сарай та суцільний паркан довжиною 6 метрів, а висотою 2,05 м. Даний паркан затіняє вікна в її будинку, а стічні води з даху побудованого безпосередньо по межі ділянок металевого сараю спричинили замокання стін її будинку.
Згідно з висновками судово-будівельної експертизи № СЕ-2502-1-804.17 від 23.06.17 року, проведеної експертом ОСОБА_3 в межах розгляду справи, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку:
1. влаштована система каналізації по АДРЕСА_2 в частині її розміщення відносно житлового будинку позивача ОСОБА_1 (домоволодіння АДРЕСА_3 ), навіть при умові, що досліджувана система каналізації є герметичною - не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема:
-п. 3.2.а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно із яким наймеша відстань від септика продуктивністю 1-3 кубічних метрів на добу до житлового будинку повинна складати 8 метрів, що на 1,5 м. менше ніж фактична відстань від осі баку досліджуваної системи каналізації до житлового будинку літ. «А» ОСОБА_1 ;
- п. 3.26. ДБН 360-92** «Містобудування». Планування і забудова міських і сільських поселень» згідно із яким «... очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 метрів від вікон житлових будинків, в тому числі сусідніх садиб»;
-в частині її розміщення відносно земельної ділянки позивача ОСОБА_1 - порушень вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, не виявлено.
2. досліджуваний сарай повністю перебудований зі зміною несучих конструктивних елементів, приймаючи до уваги, що реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій, внаслідок чого будівництво залізного сараю відноситься до нового будівництва. У зв`язку з тим, що при будівництві сараю допущені порушення нормативно-правових актів у галузі будівництва, а також враховуючий те, що досліджуваний сарай не входить до переліку будівель і споруд, які не належать до самочинного будівництва, експерт набув висновку, що будівництво даного сараю відноситься до самочинного будівництва.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Згідно вимог ст. 65 та 66 СК України дружина та чоловік розпоряджаються та користуються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Так, суд першої інстанції врахував, що співвласник житлового будинку позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_4 раніше вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами і рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.07.13 року в позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов`язання знести самочинно побудовані вигрібну яму, металевий сарай та суцільний паркан довжиною 6 метрів, висотою 2,05 метрів було відмовлено, ОСОБА_1 було відомо про аналогічний позов її чоловіка ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , вона приймала участь у судових засіданнях, була обізнана про всі рішення які були прийняті по справі № 22ц/785/5662/13 року.
У вище вказаному рішенні апеляційного суду Одеської області від 31.07.2013 року встановлено, що «проведеною 11.06.2013 року головним державним інспектором інспекції ДАБК в Одеській області перевіркою встановлено, що вигрібна яма на земельній ділянці ОСОБА_2 відсутня, а встановлений септик, що підтверджується складеним актом (а. с. 83-85), з наданого на звернення ОСОБА_2 повідомлення інспекції ДАБК в Одеській області від 12.06.13 року вбачається, що ... вигрібної ями на земельній ділянці не виявлено, а є септик... (а. с. 82), відсутність вигрібної ями на земельній ділянці ОСОБА_2 підтверджується листом начальника КП «Інвентаризатор» (раніше МЕТІ та РОН) від 29.07.13 року № 371 (а. с. 145)».
Встановивши зазначені обставини у справі № 22ц/785/5662/13 року, апеляційний суд Одеської області не прийняв до уваги лист управління архітектури та земельних відносин виконкому Котовської міської ради від 09.07.12 року № 292, як на підтвердження наявності вигрібної ями та порушень норм щодо її розташування, оскільки в цьому листі йдеться про яму, викопану для встановлення септику, а не для її облаштування як вигрібної ями (а. с. 10), крім того, відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна...» від 08.02.06 року тимчасові споруди та вигрібна яма не належать до самочинного будівництва, і за таких обставин отримання дозволу на їх будівництво не вимагається.
Апеляційний суд Одеської області у рішенні від 31.07.2013 року у справі № 22ц/785/5662/13 року зазначив, що на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 встановлений герметичний ЛОС септик, тобто підземний герметичний резервуар, об`ємом 1 куб. м. (а. с. 29, 57, 60-64, 81, 82, 83, 92, 100, 109-111). Вимоги відносно розташування септика відповідачем дотримані, оскільки згідно п. 3.25* а (табл. 3.2*) ДБН 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом № 44 Держкоммістобудування від 17.04.92 року, відстань між житловим будинком і септиком, об`ємом не більше 1 куб. м. повинна складати не менше 5 метрів. В даному випадку септик розташований на відстані 6.5 метрів від будинку, що підтверджує і сама позивач.
Відповідно до технічного висновку № 267/05.09.12 року модульний септик «Карат-С» пропускною здібністю до 1,0 метру кубічного на добу, який встановлено на в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_2 , - є побутовим пристроєм для накопичення та очистки стічних вод, для установки якого не потребується спеціальних дозволів.
В цьому ж рішенні (а.с. 3) встановлено наступне:
«як вбачається з наданих позивачем світлин, суцільний паркан встановлений не напроти стін будинку, а в тій частині межі між земельними ділянками, в якій відсутні будівлі, окрім дворової вбиральні позивача, до того ж стіна будинку позивача, яка розташована перпендикулярно паркану, затіняється виноградом самого позивача, що він підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду (а. с. 98 нижнє фото).
Зазначення в листі управління архітектури та земельних ресурсів виконкому Котовської міської ради від 02.08.12 року за № 350, що суцільний паркан перекриває доступ сонячному промінню до вікон будинку позивача не заснований на об`єктивних даних і є голослівним, оскільки жодних замірів та обстежень щодо освітлення та інсоляції приміщень будинку позивача відповідними компетентними органами не проводилося».
В цьому ж рішенні вказано (а. с. 3 абзац 5 та абзац 7): « що стосується замокання стін в будинку позивача внаслідок неправильного обладнання водостоків на сараї «Г» то в цій частині позивачем не надано доказів. Жодним доказом не підтверджено, що стіни мають ознаки замокання та що воно є наслідком стікання води з даху сараю «Г». Навпаки, на світлинах, які надані обома сторонами, видно що водостік з даху сараю «Г» направлений на земельну ділянку ОСОБА_2 (а. с. 89 нижнє фото, 98 - верхнє фото).
Той факт, що сарай «Г» розташований не на межі підтверджується технічним паспортом від 1983 року та від 2012 року, а також актом головного державного інспектора ДАБК в Одеській області від 11.06.2013 року, в якому зазначено, що заміна дерев`яних стін сараю на металеві проведена без змін його розмірів (а. с. 83)».
В цьому ж рішенні (а. с. 2 абзац 9) зазначено: «16.12.82 року попередньому власнику домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_5 надано дозвіл на самочинно побудовані будівлі, в тому числі на сарай, розміром 1.13 м х 5.8 м. а.с.58), з 1984 року вказаний сарай значиться в технічних паспортах під літ. «Г», як узаконений, тому він не є самочинною будівлею (а. с. 57, 135, 140)».
Оцінюючи встановлені у справі обставини та врахувавши висновки, які встановлені у судовому рішенні, яке вступило в законну силу у справі, де схожі вимоги з майже таких самих підстав, були заявлені співвласником домоволодіння АДРЕСА_2 (чоловіком позивача ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 , суд першої інстанції відхилив висновки судово-будівельної експертизи № СЕ-2502-1-804.17 від 23.06.17 року, проведеної експертом ОСОБА_3 , обґрунтовуючи це тим, що у даному висновку експертизи експертом нормативно-правові акти застосовувалися вибірково, в ньому вказано «що досліджуваний сарай не є тимчасовою будівлею, оскільки тісно пов`язаний із бетонною стяжкою підлоги та його переміщення є неможливим без пошкодження несучих конструктивних елементів, приймаючи до уваги те, що дозволи, рішення або будь-які інші документи на будівництво саме залізного сараю, фактичними розмірами відсутні в наданих на дослідження матеріалах», в ньому не береться до уваги дозвіл на його будівництво та право власності на досліджуваний об`єкт - сарай літ. Г., що вказує на те, що даний висновок є необ`єктивним та недостовірним, який не можливо буде використати та покласти в основу рішення суду. У висновку експерт посилається на Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом ДКБА № 127 від 24.05.2001 року з відповідними змінами, п. 4 та п. 22 Постанови Пленуму № 6 від 30.03.2012 року, але, при цьому не досліджує інше Законодавство України, а саме - «Основи та фундаменти споруд ДБН -В.21.1-10 -2009 року», п. 5.3, п. 5.4, п. 5.5 та п. 5.6, якими визначаються фундаменти: мало заглиблені; межа промерзання грунтів 80 см. Стяжка взагалі не відноситься до фундаменту, а тому не є перешкодою для переміщення конструкцій сараю. Експерт взагалі не досліджувала товщину стяжки, не робила контрольні заміри її товщини в декількох місцях. Прив`язка конструкцій сараю до стяжки, в даному випадку є не обґрунтованою тому, що несучою є стіна літньої кухні літ. «Б», яка має фундамент та до неї саме кріпляться 3 металеві труби діаметром 20 мм, до яких кріпляться профільні листи, які відіграють роль огороджувальних функцій сараю, а тому і висновок експертизи в даній частині суд не приймає.
Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму № 6 від 30.03.2012 року самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил, але при цьому експерт не враховує вимоги інших пунктів Постанови, якими не вважається самочинним та новим будівництвом:
- п. 25. Відхилення від проекту забудови об`єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об`єкта нерухомості.
Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.07.13 року акт обстеження від 19.07.2012 року, лист № 520 від 28.09.2012 року та акт від 09.07.2012 року № 292 визнані не законними.
Сарай літ «Г» побудований у 1968 році за відповідними дозволами, узаконений належним чином, заміна деяких елементів конструкції сараю та бокових стін на залізні, не є самовільним будівництвом. В сараї відсутній фундамент, а є стяжка, тому його не можна прив`язувати до побудови з фундаментом та визнавати що це є постійна забудова, а не тимчасова будівля. Крім цього сарай літ. «Г» прибудований до літньої кухні літ «Б» та є її приналежністю, тому не можна його вважати самочинним будівництвом.
Крім цього він не порушує жодних вимог п. 3.8, 3.10, 3.19, 3.24, 3.25, 3.25а та 10.30 ДБН 360-92, бо стінки металевого сараю є металевими та вогнестійкими. Будь-якого впливу на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 немає: відливи направлені на город відповідача ОСОБА_2 , не заважає інсоляції кухні ОСОБА_1 , бо вікна кухні засклені рифленим склом. Інсоляція вимірюється лише у житловому будинку, а не в кухні.
Суд констатував, що експерт ОСОБА_3 вивчила всю технічну документацію по сараю літ. «Г», але при цьому не приділила достатньої уваги технічній документації на побудови, які здійснила ОСОБА_1 , бо відповідно до технічного паспорту від 03.08.2011 року на домоволодіння по АДРЕСА_3 літня кухня літ. «3,з» є самовільним будівництвом.
Оскільки ОСОБА_1 здійснювала будівництво своєї кухні у 1991 році, тобто набагато пізніше, ніж був побудований сарай літ «Г», позивач повинна була виконати усі вимоги ДБН.
Під час проведення досліджень експерти повинні керуватися Інструкцією № 53/5 від 08.10.98 року з послідуючими змінами, внесеними Наказом МЮУ № 1420/5 від 26.04.17 року, згідно п. 2.3. експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.
Експерту були надані усі запитувані дані з БТІ, заміри, рішення апеляційного суду, технічний висновок та листи ІДАБК, але, експерт з власної ініціативи зробила вибіркові заміри по сараю та ЛОС септику, які в подальшому використала при наданні висновку експерта.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що ухвалою Котовського міськрайсуду від 18.09.14 року по справі вже призначалася судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, а 04.11.2014 року виправлено описку - об`єктом дослідження являється - герметичний ЛОС септик, а не «система каналізації», як в своїх вимогах наполягає позивач. Експертиза проведена, листом № 10 від 13.01.15 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз при вивчені матеріалів справи надана відповідь про те, що об`єктом дослідження є герметичний ЛОС септик, і таким чином, Одеський НДІСЕ відповів на усі запитання судової будівельно-технічної експертизи, зробив висновок про те, що у відповідача ОСОБА_2 встановлено герметичний ЛОС септик, який не має ніякого відношення до «системи каналізації», якої у позивача немає, а тому ЛОС септик ніяким негативним чином не впливає на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 .
У ОСОБА_2 немає системи каналізації, а є вмонтований герметичний ЛОС септик, оскільки система каналізації складається з каналізаційних колодязів, які обладнані кришками, каналізаційними трубами та впадають в магістральні мережі (у відповідача таких мереж немає), у відповідача є лише герметична труба довжиною 3 метра (випуск), якою вода надходить до герметичного септика з її будинку, в неї відсутній каналізаційний колодязь та каналізаційні труби, і вода не скидається в магістральні каналізаційні мережі, а вивозиться один раз на місяць асенізаційною машиною з септика, що підтверджується листом водоканалу.
Модульний септик «Карат-С» є герметичним засобом, до якого надходить з кухні та умивальника стічні води, ванна відсутня, водонагрівач (на газі, на твердому паливі) відсутній, унітаз відсутній. За встановленими нормами (СНиП 2.04.01-85* «Внутрішній водопровід і каналізація будівель») додаток 2 і 3, диференційна витрата води для сім`ї із двох осіб, буде складати 100 літрів на добу.
Беручи до уваги те, що септик герметичний, стоки не фільтруються у землю, тому ніяким чином не забруднюють ґрунтові води, не впливають на якість ґрунтових вод та суміжні земельні ділянки.
Позивач неправомірно посилається на примітку № 3 таблиці № 3.2.а ДБН 360-92, як на доказ того, що септик позивача встановлений незаконно, бо в ній робляться посилання на продуктивність місцевих каналізаційних очисних споруд до 3 куб. м. на добу, а у позивача фактично є герметичний ЛОС септик, який має ємність 2,7 куб. м., пропускною здібністю до 1 куб.м. на добу, хоча позивач щодня використовую лише до 100 літрів, що підтверджується технічним висновком № 267/05.09.12 року. Відстань від місця встановлення модульного ЛОС септика «Карат» до сусіднього житлового будинку становить 7 метрів, що не суперечить нормативним документам.
Експерт використовує ДБН 360-92** п.3.25а* по пропускній здібності та вказує 1-3 м3, тому по її даним відстань має бути 8 метрів, а не 5 метрів, а по ДБН 360-92** п. 3.26 застосовує санітарні норми для вигрібних ям, очисних споруд, згідно з якими відстань має становити не менше 15 метрів від вікон житлових будинків, що у даному випадку не має ніякого відношення до герметичного ЛОС септика.
Експертом при дослідженні ЛОС септика не проводилися дослідження з метою виявлення його герметичності.
Не зважаючи на те, що експерт ОСОБА_3 в своєму висновку робить посилання на ДБН В.2.5-75:2013 року, використовує терміни: «Вигріб», «Септик», але потім робить непередбачуваний висновок: (арк. 18 абз. 2) «На підставі вище викладеного, експертом було встановлено, що бак Carat S може експлуатуватися як самостійна споруда у вигляді вигрібної ями так і у складі системи очищення стокових вод, як зображено на сторінці 17 даного висновку, але, п. 3.10 ДБН В.2.5-75:2013 року вказує наступне:
-п. 3.10. вигріб - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів;
-п. 3.15. децентралізована схема каналізації - схема каналізації (господарсько-побутова, виробнича чи дощова) з розміщенням очисних споруд на декількох майданчиках;
-п. 3.27. локальні (автономні) очисні споруди.
ЛОС септик відноситься до локальної (автономної) очисної споруди, є герметичним, тому жодним чином не відноситься до системи каналізації та не є вигрібною ямою.
Експерт у висновку перераховує усі позитивні можливості ЛОС септика, але при цьому робить хибний висновок, прирівнюючи його до вигрібної ями, та прив`язуючи його при цьому до санітарних норм, передбачених ДБН 360-92** п. 3.25а* п. 3.26, та робить Висновок що його розміщення не відповідає санітарним та будівельним нормам.
ЛОС септик відповідно до керівництва по експлуатації та паспорту, встановлюється на відстані від будинку 3-5 метрів та 4-5 метрів до під`їзду асенізаційної машини для відкачки стоків, а тому посилання на ДБН 360-92** п. 3.26 протирічить паспорту ЛОС септика, бо даний пункт відноситься до вигрібних ям.
В той же час сама експерт робить протилежний Висновок про те, що в частині розміщення відносно земельної ділянки позивача ОСОБА_1 порушень вимог нормативно правових актів у галузі будівництва не виявлено.
Під час розгляду справи в апеляційному суді і допиту експерта ОСОБА_3 встановлено, що фактично експерт безпосередньо до Лос-септика, який знаходиться в глибині грунту на земельній ділянці відповідача не добралася через відсутність фактичного допуску до земельної ділянки відповідача і тому його не оглядала і безпосередню перевірку герметичності ЛОС-септика не здійснювала.
З метою безпосереднього огляду експертом та перевірки герметичності ЛОС-септика на земельній ділянці відповідача, за заявою представника відповідача ОСОБА_2 , апеляційним судом призначено повторну судово-будівельну експертизу на вирішення якої поставлені питання:
-чи відноситься сертифіковане обладнання герметичний Лос септик «Карат» ємністю 2.8 м3до системи каналізації? Якщо відноситься, або не відноситься, то чому саме?
-чи являється сертифіковане обладнання Лос септик «Карат» ємністю 2.8 м3 герметичним?
-чи встановлено на даний Лос септик «Карат» ємністю 2.8 м3 обладнання, яке забезпечує відведення каналізаційних стоків в ґрунт?
- чи відбулось забруднення земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , неочищеними стічними водами внаслідок негерметичності Лос септика «Карат», встановленого на земельній ділянці ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 ?
Згідно з висновком № 005/20 повторної судово-будівельної експертизи, виконаної судовим експертом Митніковим Г.П. 15.10.2020 року:
- ЛОС (септик) «Карат С» ємністю 2,7 кубічних метрів у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 відноситься до побутової системи каналізації з дворовою каналізаційною мережею;
- ЛОС (септик) «Карат С» встановлений за адресою: АДРЕСА_2 має ємність 2,7 кубічних метрів; основна ємність ЛОС септика «Карат С», що призначена для збору побутових стяних вод - герметична;
- локальна очисна споруда за адресою: АДРЕСА_2 не підключена до будь-якого обладнання, яке б забезпечувало відведення стічних вод від даної ємності в грунт;
- ЛОС (септик) «Карат С» встановлений за адресою: АДРЕСА_2 є герметичним та не призводить до забруднення земельної ділянки по АДРЕСА_3 , яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 неочищеними стічними водами внаслідок негерметичності зазначеного септика.
Допитаний в засіданні судової колегії за клопотанням позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Осокіна С.Ю. експерт ОСОБА_6 категорично стверджував, що при проведенні замірів по місцю знаходження ЛОС Септика він користувався допомогою свого помічника, який допомагав у замірах під контролем експерта і в присутності сторін чи їх представників. Досліджуючи герметичніть ЛОС (септика) він прийшов до категоричного висновку, що основна ємність ЛОС септик є герметичною. Порушення герметичності у місці приєднання каналізаційної платчикової труби до горловини септика та в одному з 2-х отворів - тобто над основною ємністю викликана зношеністю ущільнювача - гумової покладки. Враховуючи, що викачування стічних вод асенізаційними машинами здійснюється до підняття стічних вод над основною ємністю, порушення герметичності вказаного отвору не впливає на герметичність ЛОС септику «Карат С» і не може бути причиною забруднення питної води у колодязі, який знаходить на земельній ділянці ОСОБА_1 . Разом з тим вбиральня під літ. «Е» на земельній ділянці ОСОБА_1 улаштована на відстані 4,19 м. від жилого будинку на цій земельній ділянці, що є порушенням чинних норм в галузі будівництва (таблиця 6.7. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», відповідно до якої допустима відстань від дворової вбиральні до житлових будинків та питних колодязів становить 20 метрів). Експерт пояснив, що між ЛОС (септиком) на земельній ділянці ОСОБА_2 та колодязем на земельній ділянці ОСОБА_1 як раз і знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 її дворова вбиральня, герметичність вигрібної ями якої не досліджувалася.
Враховуючи висновок № 005/20 повторної судово-будівельної експертизи, виконаної судовим експертом ОСОБА_6 15.10.2020 року та надані експертом показання в засіданні судової колегії, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про недоведеність позивачем порушення її прав з боку відповідача щодо забруднення питної води в її колодязі. При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач стверджуючи про забруднення питної води в її колодязі через експлуатацію відповідачем ЛОС септика через негерметичність даного обладнання, разом з тим не надає документальне підтвердження або акт експертного дослідження герметичності вигрібної ями дворової вбиральні на її земельній ділянці, яка розташована між ЛОС Септиком та колодязем позивача.
Також є правильним висновок районного суду про недоведення позивачем, що металевий паркан висотою 2,05 метра, довжиною 4,5 метра та відремонтований сарай будь-яким чином впливає на її земельну ділянку та на житловий будинок, проведена по справі судова будівельно-технічна експертиза підтвердила те, що жодного негативного впливу на земельну ділянку і житловий будинок позивача ці об`єкти не здійснюють.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких фактичних обставин, які б дійсно ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
                                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07.06.2021 року.
Головуючий                                                         О.М. Таварткіладзе 

       Судді:                                                         С.О. Погорєлова

                                                                       О.В. Князюк