Головуючий у І інстанції Савлук Т.В.
Провадження №22-ц/824/6521/2021                                                 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
     13 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого судді:        Матвієнко Ю.О.,
суддів:                              Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,
          при секретарі:                   Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: директор Департаменту освіти та науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Фіданян Олена Григорівна, Печерська гімназія № 75 Печерського району міста Києва, про визнання незаконним наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 грудня 2019 року за № 708-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання оплатити листок непрацездатності,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: директор Департаменту освіти та науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_5, Печерська гімназія № 75 Печерського району міста Києва, в якому просила: визнати незаконним наказ Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради від 13 грудня 2019 року № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року»;поновити ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва 09 липня 2018 року; стягнути з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2018 року по 03 вересня 2019 року в розмірі 124 958,44 грн., та з 14 лютого 2020 року по 13 серпня 2020 року в розмірі 358 228,08 грн.;стягнути з Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, в розмірі 50 000,00 грн.; зобов`язати Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації оплатити листок непрацездатності ОСОБА_1 від 03 грудня 2019 року серії АДЧ № 381398, виданий КНП «Центр медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району міста Києва».
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що за наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА від 08 липня 2015 року № 595к її було призначено на посаду директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва на умовах контракту з 08 липня 2015 року по 08 липня 2016 року. Наказом департаменту від 07 липня 2016 року № 468к контракт переукладено строком на 1 рік - з 08 липня 2016 року по 08 липня 2017 року. 
Звернувшись із заявою від 29 грудня 2016 року, позивач повідомила відповідача про дострокове розірвання контракту від 07 липня 2016 року, укладеного між Департаментом освіти і науки, молоді та спорту КМДА та ОСОБА_1 , та звільнення з посади директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва відповідно до ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України в зв`язку з невиконанням роботодавцем та уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору та контракту. 
Наказом Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 січня 2017 року № 31к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади директора відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України та п. 4.6.1 Контракту з директором Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва від 07 липня 2016 року. 
Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач подала позов до суду про визнання наказу незаконним та поновлення на посаді. 
15 листопада 2017 року Апеляційним судом м. Києва ухвалене рішення у цивільній справі № 755/3353/17, яким позивача поновлено на посаді директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва з 31 січня 2017 року. Відповідно до додаткового рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року рішення суду в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню. Постановою Верховного суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу Департаменту залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року залишено без змін. 
16 листопада 2017 року позивач звернулася до Департаменту освіти і науки із заявою щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді директора. Наказом департаменту від 17 листопада 2017 року № 803к позивача поновлено на посаді директора Печерської гімназії №75, без зазначення дати поновлення. 
Наказам департаменту від 17 листопада 2017 року № 804к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача повторно звільнено з посади директора на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи №755/19223/17, позивача поновлено на посаді директора Печерської гімназії № 75. 14 червня 2018 року позивач звернулася з заявою до роботодавця з вимогою про поновлення на роботі. Наказом Департаменту освіти і науки від 02 липня 2018 року № 328к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2018 року № 803к, скасовано наказ департаменту освіти і науки від 17 листопада 2017 року № 804к «Про звільнення», змінено редакцію п. 2 наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803 «Про скасування наказу департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА від 17 листопада 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме: поновити ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва з 31 січня 2017 року на строк дії Контракту, укладеного 07 липня 2016 року. 
Наказом департаменту від 09 липня 2018 року №484к позивача було звільнено з посади втретє у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту). 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року, яке ухвалено у цивільній справі № 755/11581/18, позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково. Визнано незаконним п. 2 наказу №328к від 02 липня 2018 року Департаменту освіти і науки, молоді та спорту «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803 та наказ №484к від 09 липня 2018 року Департаменту освіти і науки «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено позивача на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва з 09 липня 2018 року; присуджено до стягнення з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2017 року по 04 жовтня 2018 року у розмірі 186 315,88 грн.; стягнуто з Департаменту освіти і науки на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди; в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Наказом Департаменту освіти і науки від 27 серпня 2019 року № 519к «Про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо поновлення на роботі директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва ОСОБА_1 » позивач поновлена на роботі на посаді директора з 09 липня 2019 року. Наказом Департаменту освіти і науки від 28 серпня 2019 року № 521к «Про організаційно-правові заходи щодо передачі повноважень директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва» позивач приступила до виконання обов`язків директора гімназії з 03 вересня 2019 року. 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційна скарга  ОСОБА_1 залишена без задоволення, апеляційна скарга Департаменту освіти і науки КМДА задоволена частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Присуджено до стягнення з Управління освіти і інноваційного розвитку Печерської РДА в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 січня 2017 року по 09 липня 2018 року в сумі 153 877,34 грн. без податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Наказом Департаменту освіти і науки від 13 грудня 2019 року № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року» скасовано наказ Департаменту освіти і науки від 27 серпня 2019 року № 519к «Про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо поновлення на роботі директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва ОСОБА_1 »; визнано таким, що втратив чинність наказ Департаменту освіти і науки від 28 серпня 2019 року № 521к; звільнено ОСОБА_1 з посади директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва 09 липня 2018 року. 
Разом з тим, вищевказані наказ департаменту освіти і науки від 27 серпня 2019 року № 519к та наказ від 28 серпня 2019 року № 521к мали значимі юридичні наслідки для широкого кола осіб, не визнані судом незаконними, в зв`язку із чим, на думку позивача, не можуть бути скасовані наказом департаменту. Скасувавши вказані накази, відповідач порушив ст. 58 Конституції України, відповідно до якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи та принцип «Закон зворотної сили не має». За наведених обставин, на думку позивача, наявні підстави для визнання незаконними та скасування наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради від 13 грудня 2019 року № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року; поновлення її, ОСОБА_1 , на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва 09 липня 2018 року; стягнення з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 липня 2018 року по 03 вересня 2019 року в розмірі 124 958,44 грн., та з 14 лютого 2020 року по 13 серпня 2020 року в розмірі 358 228,08 грн.; стягнення з Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, в розмірі 50 000,00 грн.; зобов`язання Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації оплатити листок непрацездатності ОСОБА_1 від 03 грудня 2019 року серії АДЧ № 381398, виданий КНП «Центр медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району міста Києва».
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва Поварчук Галини, остання проти задоволення скарги позивачки заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від Департаменту освіти та науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та від Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідачі проти задоволення скарги позивачки заперечили та просили залишити скаргу без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року - без змін. 
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представники відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення скарги позивачки заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.     
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 08 липня 2015 року між позивачем та Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено Контракт з директором Печерської гімназії № 75, за умовами якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора навчального закладу Печерської гімназії № 75 на строк з 08 липня 2015 року по 08 липня 2016 року.
08 липня 2015 року наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 595 к «Про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Печерської гімназії № 75» призначено ОСОБА_1 на посаду директора Печерської гімназії № 75 на умовах контракту з 08 липня 2015 року по 08 липня 2016 року.
08 липня 2016 року між позивачем та Департаментом освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено контракт з директором Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва, за умовами якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора навчального закладу Печерської гімназії № 75 з 08 липня 2016 року по 08 липня 2017 року.
07 липня 2016 року наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 468 к «Про переукладення контракту з директором Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва ОСОБА_1 » переукладено контракт з ОСОБА_1 , директором Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва, з 08 липня 2016 року по 08 липня 2017 року.
30 січня 2017 року директором Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державно адміністрація) винесено наказ за № 31к про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 - директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва, 30 січня 2017 року за власним бажанням.
23 серпня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 3-і особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Печерська гімназія № 75 Печерського району м. Києва, ОСОБА_5 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Визнано формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , викладених в наказі Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 31к від 30.01.2017 року, неправильними.
Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 , вказавши: «Звільнити ОСОБА_1 з займаної посади директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва, 30.01.2017 року за власним бажання відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України».
В решті позову відмовлено.
15 листопада 2017 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в інтересах Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), задоволено частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Печерська районна в місті Києва державної адміністрація, Печерська гімназія №75 Печерського району міста Києва, ОСОБА_5 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено частково.
Визнано незаконним наказ № 31к від 30 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва з 31 січня 2017 року.
Присуджено до стягнення з Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судовий збір в дохід держави в розмірі 1600 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
17 листопада 2017 року Апеляційним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення, яким допущено негайне виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
17 листопада 2017 року директором Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано наказ за № 803к «Про скасування наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 30 січня 2017 року № 31к про звільнення ОСОБА_1 », яким скасовано наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30 січня 2017 року № 31к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва.
17 листопада 2017 року директором Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано наказ за № 804к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено ОСОБА_1 з посади директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва, 30 січня 2017 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем та уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору та контракту.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи №755/19223/17, позивача поновлено на посаді директора Печерської гімназії № 75. 14 червня 2018 року позивач звернулася з заявою до роботодавця з вимогою про поновлення на роботі. 
Наказом Департаменту освіти і науки від 02 липня 2018 року № 328к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2018 року № 803к, скасовано наказ департаменту освіти і науки від 17 листопада 2017 року № 804к «Про звільнення», змінено редакцію п. 2 наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803 «Про скасування наказу департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА від 17 листопада 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме: поновити ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва з 31 січня 2017 року на строк дії Контракту, укладеного 07 липня 2016 року.
02 липня 2018 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 484к «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803к», скасовано наказ Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 листопада 2017 року №804к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Викладено пункт 2 наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803 к «Про скасування наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 30 січня 2017 року №31к «Про звільнення ОСОБА_1 » у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району міста Києва з 31 січня 2017 року на строк дії контракту, укладеного 07 липня 2016 року».
09 липня 2018 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 484к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено з займаної посади ОСОБА_1 , директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва, 09 липня 2018 року в зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (Контракту).
09 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради, Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Фіданян Олени Григорівни за участю третьої особи Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.
Визнано п. 2 наказу № 328 к від 02 листопада 2018 року Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти і науки, молоді та спорту від 17 листопада 2017 року № 803 к» незаконним.
Визнано наказ № 484 к від 09 липня 2018 року Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва з 09 липня 2018 року.
Присуджено до стягнення з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2017 року по 04 жовтня 2018 року у розмірі 186 315 (сто вісімдесят шість тисяч триста п`ятнадцять) грн. 88 коп.
Присуджено до стягнення з Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
27 серпня 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 519к «Про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо поновлення на роботі директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва ОСОБА_1 », яким поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва з 09 липня 2018 року.
Відділу управління персоналом та кадрового забезпечення навчальних закладів управління персоналом та правового забезпечення Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) довести цей наказ до відома ОСОБА_1 і управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 
28 серпня 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 521к «Про організаційно-правові заходи щодо передачі повноважень директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва», на підставі якого ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва з 02 вересня 2019 року. ОСОБА_1 надано право першого підпису на всіх грошових та банківських документах Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва. Управлінню освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у м. Києві державної адміністрації забезпечити виконання вимог ст. 29 Кодексу законів про працю України. Відділу розвитку інфраструктури освіти управління закладів професійної освіти та розвитку інфраструктури освіти Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проінструктувати ОСОБА_1 з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
03 вересня 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 354в «Про надання відпустки ОСОБА_1 », яким надано ОСОБА_1 - директору Печерської гімназії №75, невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 143 календарних дня з 05 вересня 2019 року по 29 січня 2020 року.
17 жовтня 2019 року начальником Управління освіти та інноваційного розвитку видано наказ за № 411-в «Про продовження відпустки ОСОБА_1 », яким продовжено ОСОБА_1 - директору Печерської гімназії №75, щорічну основну відпустку терміном на 15 календарних днів з 30 січня 2020 року по 13 лютого 2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
20 листопада 2019 року Київським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 січня 2017 року по 09 липня 2018 року в сумі 153 877,34 грн. без врахування податків і обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.
13 грудня 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року», яким скасовано наказ Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 серпня 2019 року №519к «Про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо поновлення на роботі директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва ОСОБА_1 ». Визнано таким, що втратив чинність наказ Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 серпня 2019 року № 521к «Про організаційно-правові заходи щодо передачі повноважень директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва». ОСОБА_1 звільнено із посади директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва 09 липня 2018 року.
12 березня 2020 року Верховним Судом винесено постанову про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалась на те, що підставою для визнання незаконним наказу Департаменту освіти виконавчого органу Київської міської ради від 13 грудня 2019 року № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року», є те, що при винесенні наказу керівником установи не вказана стаття КЗпП України, на підставі якої позивача звільнено, а в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, на яку посилається відповідач в наказі про звільнення, відсутній пункт: «вважати позивача звільненою з посади директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва 09 липня 2018 року». Крім того, звільнення заднім числом законодавством України не допускається та суперечить статті 58 Конституції України, відповідно до якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом положень частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній посаді органом, який розглядає трудовий спір.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом ст.ст. 14, 367 ЦПК судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення  суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися (Постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15, Постанова Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 243/2748/16-ц).
Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується наявними у справі доказами, що 27 серпня 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 519к про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва з 09 липня 2018 року, і цей наказ видано на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справі №755/11581/2018.
20 листопада 2019 року Київським апеляційним судом винесено постанову, залишену без змін постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року скасовано та ухвалено у вказаній частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 січня 2017 року по 09 липня 2018 року в сумі 153 877,34 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.
На виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року директором Департаменту освіти і науки видано наказ за № 708к від 13 грудня 2019 року про скасування наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 серпня 2019 року №519к «Про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо поновлення на роботі директора Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва ОСОБА_1 », що і стало підставою для звільнення позивача із займаної посади.
Виходячи з вимог чинного законодавства, перелік загальних підстав припинення трудового договору викладено у ст. 36 КЗпП України, окремі підстави закріплено у ст.ст. 28, 37, 41 і 45 КЗпП України.
Положеннями ст. 39 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір (п.п. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч. 1 ст. 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.
Оцінивши наявні у справі докази з урахуванням обраного позивачем способу захисту для відновлення порушених трудових прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо визнання незаконним наказу Департаменту освіти виконавчого органу Київської міської ради від 13 грудня 2019 року № 708к «Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року», оскільки оспорюваний наказ містить всі необхідні реквізити для даного виду ділового документа та виданий уповноваженою особою на виконання судового рішення, яке на дату видачі наказу набрало законної сили. Крім того, обставини щодо підстав звільнення позивача із займаної посади - директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва та дотримання роботодавцем процедури звільнення працівника із займаної посади встановлені судовими рішеннями апеляційної та касаційної інстанції, тому в силу положень ч.4 статі 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказування при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, судом не було встановлено порушень трудових прав позивача при проведенні процедури її звільнення, яке відбулось на підставі оспорюваного наказу, виданого Департаментом освіти виконавчого органу Київської міської ради на виконання судового рішення, тому, враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимог щодо поновлення позивача на посаді директора Печерської гімназії №75 Печерського району міста Києва.
Відповідно до ч.3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статі), а також у період перебування працівника у відпустці.
Правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 грудня 2012 року № 6-156 цс 12, від 23 січня 2013 року № 6-127 цс 12, про відсутність підстав для відходу від цієї правової позиції зазначено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №336/1352/16-ц.
Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду про безпідставність доводів позивача про порушення його трудових прав проведенням звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника, без дотримання вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки в межах даного спору відповідачем - Департаментом освіти виконавчого органу Київської міської ради, звільнення позивача із займаної посади проведено на виконання рішення суду, що виключає можливість застосування положень норм трудового права, яке регулює порядок та підстави звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Оскільки судом не було встановлено підстав для поновлення позивача на роботі, обґрунтованим є і висновок суду про відсутність підстав для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов`язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі.
Погоджується колегія суддів і з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Як роз`яснено у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Верховний Суд в постанові від 25.04.2019 року по справі №826/4003/16 зазначив, що необхідність наведення ґрунтовного обґрунтування як факту заподіяння моральної шкоди відповідачем, її розміру, протиправності дій, внаслідок яких виникла така шкода, а також причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача підтверджуються правовою позицією, яка висловлена в постанові Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також у постанові Великої Палати від 23.01.2019 року по справі № 800/416/17.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Крім того, до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, ці обставини повинні бути належно доведені.
Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.
В межах даного спору позивачем не доведено факту порушення її трудових прав з боку відповідача, як роботодавця, що є визначальним для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди з урахуванням положень ст. 237-1 КЗпП України, при цьому, в діях відповідача відсутня така неправомірна поведінка, яка потягнула б за собою настання відповідальності за заподіяння моральної шкоди, інших підстав для відшкодування моральної шкоди позивачем не наведено, тому правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог щодо відшкодування за рахунок Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, в розмірі 50 000,00 гривень.
Відносно позовних вимог, які заявлено позивачем, щодо зобов`язання Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації оплатити її листок непрацездатності від 03 грудня 2019 року серії АДЧ №381398, виданий КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району міста Києва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для цього, виходячи з наступного.
Листок непрацездатності, лікарняний листок - документ, що підтверджує тимчасову непрацездатність громадянина і є підставою для призначення та виплати йому допомоги по тимчасовій непрацездатності.
Лікарняні листки видають лікарі лікарняних і санаторних установ системи Міністерства охорони здоров`я України.
Відповідно до ст. 18 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ «Про загально-обов`язкове державне соціальне страхування», страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.
Питання оплати тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми регулюється Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2007 року № 715/13982.
Відповідно до п. 1.2 Порядку у разі настання страхового випадку управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право, зокрема, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Згідно п. 1.8 Порядку, доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим та особам, які мають на це право, проводяться за рахунок Фонду. Ці суми перераховуються на їх особові рахунки в банку або поштовими переказами.
Пунктом 2.1 Порядку передбачено, що підставою для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та надання допомоги, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, є виданий в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованою в Мін`юсті 04 грудня 2001 року за № 1005/6196, листок непрацездатності та наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 або акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві».
Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.
У той же час, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення інвалідності, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується Фондом.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому, право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Допомога з тимчасової непрацездатності як раз і є однією з державних гарантій, яка включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
За законом саме на роботодавця покладено оплата цієї допомоги у перші п`ять днів тимчасової непрацездатності.
31 січня 2020 року (вих. № 02-07/283) Управління освіти та інноваційного розвитку направило листа до Фонду соціального страхування України з проханням надати роз`яснення (дослівно): «прийняття до оплати листка непрацездатності Серії АДЧ №381398 від 03 грудня 2019 року та який період має бути оплачений, так як наказ про поновлення ОСОБА_1 скасовано та остання вважається звільненою з 09 липня 2018 року. Чи може відповідно до наведеної ситуації заповнювати листок непрацездатності Серії АДЧ №381398 від 03 грудня 2019 року в.о. директора Печерської гімназії №75 ОСОБА_6 » (а.с.80-81, том 2).
14 лютого 2020 року Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, у відповідь на звернення Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації роз`яснила, що оскільки громадянка ОСОБА_1 на момент настання у неї загального захворювання - 03 грудня 2019 року не перебувала у трудових відносинах зі страхувальником «Печерська гімназія №75», а також страхувальником - Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, тобто не була застрахованою особою, допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України на підставі листка непрацездатності серія АДЧ №381398, виданого громадянці ОСОБА_1 на період з 03 грудня 2019 року по 21 грудня 2019 року не надається (а.с.82-83, том 2).
Таким чином, оскільки відповідно до листа непрацездатності (серія АДЧ №381398) позивач перебувала на лікарняному з 03 грудня 2019 року, тобто після звільнення її із займаної посади на виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року та наказу Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 грудня 2019 року за № 708к,  правові підстави для зобов`язання відповідача Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити виплату позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності відсутні.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки позивачем не доведено обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ст. 58 Конституції України відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуваний наказ Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 грудня 2019 року за № 708к не є нормативно-правовим актом та не встановлює суспільно-правових відносин, а є актом індивідуальної дії та виданий виключно на виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, законність якої підтверджена постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року. 
Доводи апеляційної скарги позивачки про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 без задоволення.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
    Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року - залишити без змін. 
      
    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий: 
 
     Судді: