УХВАЛА

26 квітня 2021 року 
Київ
справа №300/384/20
адміністративне провадження №К/9901/12044/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Н.В. Коваленко, перевіривши касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторбуд-1» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 11 грудня 2019 року № 71-Л та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Державної архітектурно-будівельної інспекції України у цій справі надійшла до Верховного Суду 05 квітня 2021 року.

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до суду 31 березня 2021 року.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам статей 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач дійшов наступних висновків.
Статтею першою Кодексу адміністративного судочинства України визначено юрисдикцію та повноваження адміністративних судів та встановлено порядок здійснення судочинства в адміністративних судах. 
Відповідно до частин першої, третьої   статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (частина друга цієї статті).
Отже, наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України розмежовано такі юридичні категорії як «представництво» і «самопредставництво».
Відповідно до підпункту 19 пункту 1   розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції   Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", положення цього   Кодексу   застосовуються, з урахуванням підпункту 11 пункту 16-розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII   внесені доповнення до   Конституції України, відповідно до яких   розділ XV "Перехідні положення" Основного Закону України   було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті   131-1   та статті   131-2   цієї   Конституції   виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абзац другий пункту). Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.
Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.
Пунктом 11   розділу XV "Перехідні положення" Конституції України   врегульовано саме питання представництва. Питання "самопредставництва" передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.
За загальним правилом самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Разом з тим, змінами, внесеними до   КАС України   Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX   збільшено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: "відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)".
З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених   статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України   процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. 
Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Поряд з цим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи   Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV   (далі -   ЦК України) та   Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"   з наступними змінами та доповненнями.
Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених   Конституцією України   та законом (частина друга   статті 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, тощо
Частиною першою   статті 82 ЦК України   визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього   Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої   статті 92 ЦК України   юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і реалізує їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно з частиною четвертою   статті 87 ЦК України   юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються також спеціальним   Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV   (далі - Закон № 755-IV).
Згідно з частиною першою   статті 7 Закону № 755-IV   з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією, створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр, ЄДР).
Відповідно до частини третьої   статті 9 Закону № 755-IV   обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта. При цьому, відповідно до пункту другого частини першої   статті першої цього закону   Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений   статтею 10 Закону № 755-IV, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.
Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.
Під час вивчення матеріалів касаційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України Верховний Суд встановив, що касаційна скарга підписана завідувачем сектору правової роботи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Івано-Франківській області   Богусевич Ганною Степанівною, яка діє на підставі Положення про Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області.
Згідно з відомостями щодо Державної архітектурно-будівельної інспекції України (код ЄДРПОУ 37471912), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (доступні за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result), керівником юридичної особи (в.о. голови) є    ОСОБА_1 ,   а представниками (особами, які уповноважені вчиняти дії від імені юридичної особи) є    ОСОБА_2 та Галіцин С.В.   (голова комісії з припинення).
З цього випливає, що відомості про особу, яка підписала касаційну скаргу, в Реєстрі відсутні.
Таким чином, документи, надані на підтвердження наявності у   Богусевич Ганни Степанівни   повноважень здійснювати представництво інтересів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а також відомості щодо Державної архітектурно-будівельної інспекції України з ЄДР не свідчать про можливість завідувача сектору правової роботи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Івано-Франківській області здійснювати представництво інтересів скаржника у порядку його   самопредставництва.
Крім того, до касаційної скарги не додано документів на підтвердження у Богусевич Ганни Степанівни статусу адвоката, а у Єдиному реєстрі адвокатів України (https://erau.unba.org.ua) відомості щодо здійснення нею адвокатської діяльності відсутні.
Відтак, зазначене робить неможливим встановлення судом касаційної інстанції дійсних намірів Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій у Верховному Суді, оскільки суду касаційної інстанції не надано доказів щодо належного уповноваження ОСОБА_3 на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні   статті 59 КАС України.
При цьому, слід врахувати, що відповідно до частин першої, другої   статті 2 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади"   діяльність центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності. Центральні органи виконавчої влади діють за принципом єдиноначальності, якщо інше не передбачено законом. Так, згідно з пунктами 24, 26 частини четвертої   статті 19 Закону   керівник центрального органу виконавчої влади представляє в установленому порядку центральний орган виконавчої влади у відносинах з іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами; представляє центральний орган виконавчої влади у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами і організаціями в Україні та за її межами.
Згідно з вимогами пункту 1 частини п`ятої   статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України   касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду вказаної касаційної скарги, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому   законом   порядку.
Враховуючи те, що документів, що свідчать про те, що Державної архітектурно-будівельної інспекції України є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого вона здійснює представництво юридичної особи у порядку її самопредставництва не надано, то відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до частини другої статті 332 та частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторбуд-1» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 11 грудня 2019 року № 71-Л та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя                                                                                                            Н.В. Коваленко