Постанова
Іменем України
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 359/3185/13-ц
 
провадження № 61-5056св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
представник заявника (боржника)-  ОСОБА_2 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Швед Роман Михайлович,
заінтересована особа (стягувач)-  ОСОБА_3 ,
представник заінтересованої особи (стягувача)- ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у складі колегії суддів:            Мараєвої Н. Є., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Бориспільске МВ ДВС) Шведа Р. М., заінтересована особа (стягувач) -  ОСОБА_3 .
 
Скарга мотивована тим, що на виконанні у Бориспільскому МВ ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 квітня         2013 року та до досягнення дітьми повноліття.
Постановою головного державного виконавця Бориспільського МВ ДВС            від 02 липня 2019 року на нього накладено штраф у розмірі 53 900,00 грн           на підставі пункту 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
16 березня 2020 року головним державним виконавцем Бориспільського МВ ДВС винесено постанову про виправлення арифметичної помилки у довідках розрахунках від 02 липня 2019 року № 22103, від 29 листопада 2019 року          № 44742, від 20 грудня 2019 року № 48733, від 31 січня 2020 року № 16063 і від 04 березня 2020 року № 25201. З урахуванням вказаного змінено розмір штрафу з 53 900,00 грн на 50 900,00 грн.
Зазначав, що дії державного виконавця, які полягають у внесені змін до виконавчого документа без належних на те повноважень та із порушенням порядку, встановленого законом, є неправомірними, а постанова про накладення штрафу має бути скасована, оскільки ухвалена на помилкових даних.
На підставі вказаного  ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірними           дії головного державного виконавця Бориспільського МВ ДВС Шведа Р. М. щодо складання постанови про виправлення арифметичної помилки                  від 16 березня 2020 року в частині здійснення державним виконавцем виправлення арифметичної помилки у виконавчому документі; скасувати частково постанову про виправлення арифметичної помилки від 16 березня 2020 року в частині здійснення державним виконавцем виправлення арифметичної помилки у виконавчому документі, складеному головним державним виконавцем Бориспільського МВ ДВС Шведа Р. М.; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Бориспільського МВ ДВС Шведа Р. М. в частині складання постанови про накладення штрафу        від 02 липня 2019 року та скасувати цю постанову. Крім того ОСОБА_1 просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця та поновити цей строк.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області                          від 06 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, визнано причини, з яких був пропущений строк для подання скарги на дії державного виконавця, поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою до суду.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що державним виконавцем у постанові про накладення штрафу від 02 липня 2019 року була допущена арифметична помилка при обрахуванні розміру штрафу за наслідками арифметичної помилки, допущеної в довідках-розрахунках заборгованості зі сплати аліментів від 02 липня 2019 року                № 22103, від 29 листопада 2019 року № 44742, від 20 грудня 2019 року                 № 48733, від 31 січня 2020 року № 16063 і від 04 березня 2020 року № 25201, яка державним виконавцем з власної ініціативи була виправлена у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Враховуючи те, що вжиття заходів щодо примусового виконання рішень є обов`язком державного виконавця, а оскаржувані дії вчинені на виконання покладених на нього обов`язків на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними немає. 
Крім того, боржник ОСОБА_1 , який звернувся до суду з цією скаргою не обґрунтував та не довів, що його права чи свободи були порушені внаслідок вчинення оскаржуваних ним рішень і дій державного виконавця, оскільки внаслідок таких дій сума штрафу, накладена на нього відповідно до вимог частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», зменшилась з 53 900,00 грн до 50 900,00 грн. Натомість задоволення скарги призведене до фактичного скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, який відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає стягненню з боржника, а отже порушить права та законні інтереси стягувача.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У березні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного        Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області                      від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                від 23 лютого 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги.
 
Підставою касаційного оскарження є порушення судом норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17,                   від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної  інстанції, не врахував, що державний виконавець діяв поза межами своїх повноважень, оскільки самостійно, на власний розсуд, вніс зміни до виконавчого документа (постанови про накладення штрафу). З урахуванням вказаного дії державного виконавця, що полягали у прийнятті вказаної постанови про виправлення арифметичної помилки в частині самостійного внесення державним виконавцем змін до виконавчого документа мали б бути визнані неправомірними, а сама постанова - скасована в частині, відповідно до заявлених вимог.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився            й суд апеляційної інстанції, безпідставно розглянув у порядку цивільного судочинства вимоги про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Бориспільського МВ ДВС Шведа Р. М. щодо складання постанови про накладення штрафу від 02 липня 2019 року та скасування цієї постанови, оскільки розгляд цих вимог повинен відбуватися за правилами адміністративного судочинства.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року представник  ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На виконанні у Бориспільскому МВ ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 ,           ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 квітня 2013 року та до досягнення дітьми повноліття.
 
Постановою головного державного виконавця Бориспільського МВ ДВС         від 02 липня 2019 року на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф на боржника ОСОБА_1 у розмірі 53 900,00 грн.
З указаної постанови вбачається, що головним державним виконавцем було встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 03 квітня 2013 року по 30 червня 2019 року станом на 30 червня 2019 року становить 107 800,00 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.
 
16 березня 2020 року головним державним виконавцем Бориспільського МВ ДВС винесено постанову про виправлення арифметичної помилки у довідках розрахунках від 02 липня 2019 року № 22103, від 29 листопада 2019 року          № 44742, від 20 грудня 2019 року № 48733, від 31 січня 2020 року № 16063 і від 04 березня 2020 року № 25201. З урахуванням вказаного змінено розмір штрафу з 53 900,00 грн на 50 900,00 грн.
Головним державним виконавцем в указаній постанові було встановлено, що в довідках-розрахунках від 02 липня 2019 року № 22103, від 29 листопада 2019 року № 44742, від 20 грудня 2019 року № 48733, від 31 січня 2020 року  № 16063 і від 04 березня 2020 року № 25201 допущено арифметичну помилку, зокрема не враховано повторну сплату боржником 2 000,00 грн за травень 2018 року. Крім того, в ухвалі суду у справі № 359/3185/13-ц встановлено сплату боржником додатково коштів у розмірі 2 000,00 грн за січень          2018 року і березень 2018 року у розмірі 2 000,00 грн. За наслідками арифметичної помилки допущено арифметичну помилку в постанові про накладення на боржника штрафу від 02 липня 2019 року.
 
Таким чином, головним державним виконавцем Бориспільського МВ ДВС у постанові про накладення штрафу від 02 липня 2019 року була допущена арифметична помилка при обрахуванні розміру штрафу за наслідками арифметичної помилки, допущеної в довідках-розрахунках заборгованості зі сплати аліментів від 02 липня 2019 року № 22103, від 29 листопада 2019 року № 44742, від 20 грудня 2019 року № 48733, від 31 січня 2020 року № 16063 і від 04 березня 2020 року № 25201, яка державним виконавцем з власної ініціативи була виправлена у спосіб, визначений законом.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Київського КЕУ підлягає залишенню без задоволення.
 
При цьому колегія суддів враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського                МВ ДВС Центрального МУ МЮУ, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправною і скасування постанови та роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції.
 
У частині першій статті 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як           від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і     від характеру його порушення.
 
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
 
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
 
Вказане свідчить, що оскаржувана ОСОБА_1 постанова про виправлення арифметичної помилки є правомірною та відповідає вимогам закону, а тому, державний виконавець діяв у спосіб і порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
 
Також колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанції, що заявником у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів, що його права чи свободи були порушені внаслідок вчинення оскаржуваних ним рішень і дій державного виконавця, оскільки внаслідок таких дій сума штрафу, накладена на нього відповідно до вимог частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», зменшилась з 53 900,00 грн до 50 900,00 грн. Натомість задоволення        скарги призведене до фактичного скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, який відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає стягненню з боржника, а отже порушить права та законні інтереси стягувача.
 
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16-ц і від 14 травня  2019 року у справі № 910/11511/18, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. 
 
Таким чином, враховуючи, що вжиття заходів щодо примусового виконання рішень є обов`язком державного виконавця, а оскаржувані дії вчинені на виконання покладених на нього обов`язків, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 немає.
 
Твердження заявника про неврахування судом висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15,               від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц, є безпідставним, оскільки висновки судів вказаним висновкам Верховного Суду не суперечать.
 
Таким чином, доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін,         якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити  без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович