УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/1157/20 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М. 
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Шевчук А.М.
Борисюка Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників в місті Житомирі справу №290/1157/20
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2021 року,ухвалене під головуванням судді Кірічук М.М. у смт. Романів,
                                        
встановив:

В листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк»  звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2014 року в сумі 11552,17 грн., яка утворилась станом на 23 вересня 2020 року і складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6828,20 грн., 1952,96 грн. заборгованості за відсотками згідно статті 625 ЦК України та 2771,01 грн. пені. В обґрунтування позову позивач зазначав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач умови кредитного договору не виконує.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач, підписуючи анкету –заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом декількох років, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що 18 червня 2014 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що вбачається з анкети-заяви. Строк дії кредитних карток було продовжено до серпня 2021 року, кредитний ліміт 31.01.2017 визначений в розмірі 1900грн.
Згідно наданого банком розрахунку відповідач заборгував станом на 23 вересня 2020 року 11552,17грн.: за простроченим тілом кредиту - 6828,20 грн., 1952,96 грн. - за відсотками згідно статті 625 ЦК України, 2771,01грн. - пеня.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідачем не підписані Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг, а анкета-заява не містить положень про нарахування відсотків і пені. 
Строк дії карток на час звернення банку з позовом не закінчився, тому наслідки, передбачені ст.625 ЦК України, ще не настали.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність вимог про стягнення відсотків в порядку ст.625 ЦК України та пені. 
Підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту також відсутні, оскільки як вбачається з виписки по рахунку, сплачені відповідачем готівкові кошти, які списані банком на погашення не передбачених умовами договору відсотків, перевищують розмір боргу. 
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2021 рокубез змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуюча:                                Судді: