ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5873/21 Справа № 216/3793/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/3793/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу  Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  11 листопада 2020 року, яка постановлена  суддею Кузнецовим Р.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

       У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчий комітет Криворізької міської ради про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту.
       У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , про визнання недійними рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння.
       Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 померли, що підтверджується актовим записом про смерть ОСОБА_5 за №779 від 18.07.2016 року (том 1 а.с. 225-226), актовим записом про смерть ОСОБА_2 №4388 від 21.11.1990 року (том 1 а.с. 227-228) та актовим записом про смерть ОСОБА_8 №1347 від 25.10.1999 року (том 2 а.с. 10-11).
       Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  11 листопада 2020 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчий комітет Криворізької міської ради про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння – закрито в частині вимог до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Залучено до участі у цивільній справі №216/3793/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння, в якості відповідача ОСОБА_7 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Закрито провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння, - в частині вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 .
Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що заявлена вимога підлягає розгляду в порядку КПК України.
Закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 лютого 2021 року о 09 годині 00 хвилин, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, розташованого за адресою: вулиця Першотравнева, будинок 12, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000.
Викликано у судове засідання для допиту у судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 , а також: ОСОБА_10 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння, - в частині вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 , а також роз`яснення, що заявлена вимога підлягає розгляду в порядку КПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми ЦПК України та не взято до уваги, що на час накладення арешту на домоволодіння діяв КПК України 1960 року, а отже вимоги щодо зняття такого арешту підлягають розгляду саме в порядку цивільного судочинства, про що зазначено й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2019 року у справі №2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі №372/2904/17 та від 15.05.2013 року у справі №2-26цс13.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Севостьянової І.Г., представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Захарової М.В. та від третьої особи Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради надійшли клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили та про відкладення розгляду справи перед судом не клопотали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння, - в частині вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вироком суду питання про скасування арешту майна не вирішене, а тому виникає право на звернення до суду з заявою щодо вирішення такого питання в порядку виконання вироку та скасування заходів забезпечення у кримінальному процесі, а саме: скасування постанови про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому КПК України, у зв`язку з чим даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Судом встановлено, що постановою слідчого СВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 15.05.2012 року, в межах кримінальної справи №51121366 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, накладено арешт на домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.12.2012 року не було вирішено питання про скасування арешту майна.
Позивачка ОСОБА_1 до участі у кримінальній справі №51121366 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не залучалася.
Відповідно до статті 126 КПК України, в редакції 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, який набрав чинності 19.11.2012 року, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України, в редакції 2012 року, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, в редакції  2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження – судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України, в редакції 2012 року).
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України, в редакції 2012 року).
Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України, вредакції 2012 року, і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Проте, вказаний арешт на спірне домоволодіння було накладено органом досудового слідства під час процесу досудового слідства у вказаній кримінальній справі на підставі положень КПК України, в редакції 1960 року.
Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, в редакції 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України, в редакції 2012 року, як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.
Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
 Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України, в редакції 1960 року).
ОСОБА_1 пред`являється позов не у зв`язку з завданням їй матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави визнання за нею права власності на майно та необґрунтованого обмеження її права власності постановою слідчого.
Вимоги про визнання за особою права власності на арештоване майно, з подальшою вимогою про звільнення цього майна з-під арешту, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає.
Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України, в редакції 1960 року, тривалого часу, що минув після розгляду кримінальної справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про право власності позивачки ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України, в редакції 1960 року, очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.
Крім того, необхідно зауважити й на тому, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту із спірного домоволодіння у порядку КПК України та роз`яснено, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що у неї відсутнє право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують її право власності на арештоване майно, станом на час накладення на нього арешту (т. 1 а.с. 19).
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що питання про виключення майна з-під арешту має розглядатися в порядку КПК України є необґрунтованим.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  11 листопада 2020 рокускасувати та направити цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, виконавчого комітету Криворізької міської ради, про припинення права власності у зв`язку зі знищенням та про визнання права власності на земельну ділянку і зняття арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4  до ОСОБА_1 , Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, Криворізької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 , про визнання недійним рішень органів місцевого самоврядування щодо анулювання правовстановлюючих документів, передання земельної ділянки у користування та власність, а також витребування майна з чужого незаконного володіння,  в частині вимоги  ОСОБА_1 зняття арешту з домоволодіння АДРЕСА_1 , до Центрально-Міськогорайонного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: