Справа № 444/2288/20                                Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/331/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог.
В вересні 2020 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просив стягнути з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 30.11.2010 року у розмірі 16090, 85 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 30.11.2010 року.
Вважають, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Зазначають, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.
Вказують, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86, 4 % для картки "Універсальна", 84, 0 % для картки "Універсальна голд".
Стверджують, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказують, що сторонами погоджено, що зобов`язання позичальника з повернення тіла кредиту, прострочених відсотків є борговими зобов`язаннями.
Зазначають, що в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 15.06.2020 року відповідач має заборгованість 16090,85 грн., з яких: 11340,36 грн.- заборгованість за тілом кредита; в т. ч. 0,00 - заборгованість за поточним тілом кредита; 11340,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 4750,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
Просив задовольнити позовні вимоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11340 (одинадцять тисяч триста сорок) грн. 36 коп. за кредитним договором б/н від 30.11.2010 року, а також судові витрати у розмірі 1481 (одна тисяча чотириста вісімдесят одна) грн. 49 коп.
В задоволені решти вимог позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 січня 2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення залишити без змін, а судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Зазначала, що підписання відповідачем довідки про умови кредитування, в якій зазначена базова % ставка 2,5 % на місяць, що становить 30% річних як і зазначено у розрахунку заборгованості, проте суд першої інстанції на дав оцінки наданим доказам.
Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
АТ КБ «Приватбанк» виконав умови договору та у виписці по рахунку, що надана суду першої інстанції проінформував Відповідача про зміну відсотків по кредиту, натомість відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.
Таким чином, зазначені грубі порушення місцевим судом основоположних засад та принципів здійснення правосуддя, є беззаперечною підставою для скасування рішення у даній справі у його оскарженій частині.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Отже, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення повністю або частково.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
30 листопада 2010 року сторони уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви.
У вказаній вище анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору позивач додав: копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30.11.2010 року станом на 31 серпня 2015 року, копію заяви позичальника від 30.11.2010 року та копію паспорта відповідача ОСОБА_2 .
Позиція Апеляційного суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11 340, 36 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідачем не погоджено умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11340, 36 грн., сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що 30.11.2010 року відповідач як клієнт банку підписав «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку».
В анкеті-заяві зазначено, що позичальник згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг.
Згідно з наданим банком розрахунком загальна заборгованість відповідача за кредитом, яку позивач просить стягнути, з урахуванням штрафних санкцій становить 16090,85 грн., з яких: 11340,36 грн.- заборгованість за тілом кредита; в т. ч. 0,00 - заборгованість за поточним тілом кредита; 11340,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 4750,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 11 340, 36 грн.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом суд першої інстанції посилався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 30.11.2010 року.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_3 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 30.11.2010 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_3 .
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 30.11.2010 року містить анкетні дані ОСОБА_3 та його контактну інформацію.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_3 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення розміру відсотків, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на наявну в матеріалах справи копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної ОСОБА_3  (а.с.14)
У зазначеній довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію.
Зокрема, у ній зазначено, що базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) та становить 2,5%.
З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами та штрафами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу.
ОСОБА_3 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 30.11.2010 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 15.06.2020 року становить 16090,85 грн., з яких: 11340,36 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т. ч. 0,00 - заборгованість за поточним тілом кредита; 11340,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 4750,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 26.01.2009 року процентна ставка не зазначена.
Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 30.11.2010 року під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_3 , умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 2,5 % в місяць виходячи з залишку заборгованості (а.с.14).
Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).
В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до серпня 2014 року включно, а з вересня 2014 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних (а.с. 6).
За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11340 грн. та процентами за користування кредитними коштами (станом на 15.06.2020 року - у розмірі 4750,49 грн.) підлягає до задоволення лише частково: за період до серпня 2014 року включно і у розмірі 804,05 грн., що разом з тілом кредиту становить 12 144, 05 грн. (11340 + 804,05).
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 5255 грн. судового збору (2102 грн. + 3153 грн. ).
Судом задоволено 75,47 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 12 144,05 грн. з 16090,85 грн. заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 3965,94 грн. (75,47 % від 5255 грн. сплаченого судового збору).
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" частково задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, а також стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 804, 05 грн.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  3965, 94 грн. судових витрат.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повну постанову складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий  О.М.Ванівський

Судді  Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета