ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/17608/20 пров. № А/857/5890/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В.,
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 03 лютого 2021 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк, письмове провадження)  у справі № 140/17608/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася  із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 27 жовтня 2020 року №907550170861 про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щодо зміни (зменшення) до 72% відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді у відставці ОСОБА_1 ; зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 90 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області №269 від 24 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
В обґрунтування своєї  позиції позивач посилається на той факт, що після звільнення з посади судді у відставку їй з 04 жовтня 2016 року, рішенням Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.  02 березня 2020 року, відповідно до  рішення Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020,  позивач звернулася до відповідача з приводу проведення перерахунку призначеного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України у Волинській області №269 від 24 лютого 2020 року. Відповідачем було відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказана відмова оскаржена  до Волинського окружного адміністративного суду, заявлений позов задоволено частково, зобов`язано відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України у Волинській області №269 від 24 лютого 2020 року. На виконання вказаного  рішення  відповідачем частково проведено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за листопад 2020 року. При цьому відповідач самостійно змінив та визначив відсотки суддівської винагороди, в незаконний спосіб зменшивши їх з 90 % до 72 %, чим перевищив, на думку позивача, свої повноваження. Зміна визначення суддівського стажу здійснена на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27 жовтня 2020 року № 907550170861.
Позивач вважає дії відповідача щодо зменшення розміру раніше призначеного грошового утримання незаконними та такими, що порушують її права щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, її належного матеріального та соціального забезпечення, а тому звернулась до суду з даними адміністративним позовом.
Рішенням  Волинського окружного  адміністративного  суду від 033.02.2021 року  у справі № 140/17608/20 в задоволені позову відмовлено повністю. 
В обгрунтування своєї позиції  суд першої  інстанції дійшов висновку, що відповідач, встановлюючи позивачу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 72 % суддівської винагороди при здійсненні його перерахунку з 19 лютого 2020 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України,  у зв`язку із чим позовні вимоги до задоволення не підлягають.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції  позивачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права  апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 
З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної  скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що така  не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено:
ОСОБА_1  є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке було призначено з 04 жовтня 2016 року у розмірі 90 % суддівської винагороди.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року в справі №140/8236/20 позов ОСОБА_1  до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено  частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 11 березня 2020 року №907550170861 про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Волинській області від 24 лютого 2020 року №269, з урахуванням фактично виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення суду 27 жовтня 2020 року  ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення №907550170861 про перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та встановлено його розмір 72 %.
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача про зменшення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 72 %, звернулася із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII  (далі - Закон № 1402-VIII).
Згідно з п. 2 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII  визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом,  Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч. 1 ст. 142  Закону №1402-VI  судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (ч. 2 ст. 142  Закону №1402-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 142  Закону №1402-VI  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 142  Закону №1402-VI  у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2, 3  ст. 135 Закону №1402-VIII  суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Водночас,  Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII  були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI  (пункт 23 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Пунктом 24 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII  передбачено поетапне збільшення розміру посадового окладу судді починаючи з 1 січня 2017 року.
З 1 січня 2020 року змінився розмір посадового окладу судді, який становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді» Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У  рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013  (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так,  рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020  визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення пункту 25 розділу  ХІІ  Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII  зі змінами.
У вказаному рішенні наголошено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6  ст. 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402  різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої  статті 126 Основного Закону України  щодо гарантування незалежності суддів  Конституцією  і законами України.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020  пункт 25 розділу  XII  Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII  визнав неконституційним.
Згідно з ч. 1  ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020  Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.
Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020  у позивача виникає право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до  Закону №1402-VIII.
При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року в справі №140/8236/20 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 11 березня 2020 року №907550170861 про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Волинській області від 24 лютого 2020 року №269, з урахуванням фактично виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення суду 27 жовтня 2020 року  ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення №907550170861 про перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та встановлено його розмір 72 %.
Позивач вважає, що такий перерахунок має бути здійснений із обов`язковим збереженням наявного відсотка від суддівської винагороди працюючого судді. Однак,  колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції  що  вимоги позивача є необгрунтованими з огляду  на таке.
Пункт 25  розділу ХІІ Закону № 1402-VIII, що був чинним станом на дату призначення позивачу довічного грошового утримання (04 жовтня 2016 року), положення якого визнано неконституційними  Рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, передбачає, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (абзац 1 цього пункту). В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону  (абзац другий цього пункту).
Відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді у 90 % був обчислений виходячи із стажу судді - 31 рік, з урахуванням положень абзацу другого пункту 25  розділу ХІІ Закону № 1402-VIII.
Отже, маючи повний 31 рік суддівського стажу, позивач згідно з пунктом 25  розділу ХІІ Закону № 1402-VIII, мала право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди на відповідній посаді, обчисленої відповідно до  Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
При цьому за  Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів»  грошове утримання судді обраховувалося з 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням пункту 1 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Чинним  Законом № 1402-VIII  визначені такі вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина третя  статті 142 Закону № 1402-VIII); - базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина третя  статті 135 Закону № 1402-VIII).
Враховуючи положення частини третьої  статті 142 Закону № 1402-VIII  та суддівський стаж позивача (31 рік), з 19 лютого 2020 року щомісячне довічне грошове утримання  позивача має розраховуватися, виходячи з 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому суд зауважує, що визначення відсотка розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм  Закону № 1402-VIII  не призводить до порушення  статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно з нормами  Закону №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень  Закону від 07 липня 2010 року № 2453-VI.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  статтями ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322,  325,  329 КАС України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного  адміністративного суду від 03.02.2021 року у справі № 140/17608/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 01 червня 2021 року.