ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3479/21 Справа № 207/3699/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хотей-Моноліт” про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ “Хотей-Моноліт” про стягнення заборгованості із заробітної плати. 
       В обґрунтування позовних вимог, які зменшувалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що 12 листопада 2018 року її, відповідно до наказу №07, було прийнято до ТОВ “Хотей-Моноліт” на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи за сумісництвом. Відповідно до наказу №07 від 23 жовтня 2019 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін з 23 жовтня 2019 року. Відповідачем не виплачувалась їй заробітна плата, починаючи з 01 лютого 2019 року. Внаслідок цього, станом на теперішній час, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 453 грн. 31 коп., виходячи з наступного розрахунку: 50 620 грн. 82 коп. - 9111 грн. 75 коп. - 759 грн. 31 коп. - 8 796 грн. 45 коп. - 13 500 грн. = 18 453 грн. 31 коп., де: 50 620 грн. 82 коп. - загальний розмір нарахованої відповідачем заробітної плати за період з 12 листопада 2018 року по 23 жовтня 2019 року включно; 9111 грн. 75 коп. - сума податку з доходів фізичних осіб за ставкою 18%; 759 грн. 31 коп. - сума військового збору за ставкою 1,5%; 8796 грн. 45 коп. - сума заробітної плати, перерахованої відповідачем на картку; 13 500 грн. - сума заробітної плати, виплаченої відповідачем через касу. Відповідач систематично порушує чинне законодавства України щодо строків виплати заробітної плати та інших сум, що належать до виплати у день звільнення та не бажає сплачувати заборгованість у добровільному порядку. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 18 453 грн. 31 коп.
       Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ “Хотей-Моноліт” про стягнення заборгованості із заробітної плати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
       Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
       Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.
       Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права та обов`язки.
       За правилами статті 9 КЗпП України забороняється погіршувати становище працівників при укладенні трудового договору порівняно із законодаством.
       Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
       Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.
       Відповідно до положень частини першої статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України “Про оплату праці” заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів – представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 115 КЗпП України).
       За приписами статті 5 Закону України “Про оплату праці” організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі трудових договорів.
       Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу №07 від 12 листопада 2018 року позивача  ОСОБА_1  було прийнято на роботу до ТОВ “Хотей-Моноліт” на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи за сумісництвом з окладом відповідно штатного розкладу (а.с.7). 
       Відповідно до наказу №07 від 23 жовтня 2019 року  ОСОБА_1  було звільнено із займаної посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КзпП України за угодою сторін з 23 жовтня 2019 року (а.с.8). 
       Відповідно до штатного розпису з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року посадовий оклад інженера з проектно-кошторисної роботи складав 1900 грн., а з 01 січня 2019 року - 2150 грн. (а.с.23)
       З 12 листопада 2018 року по 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 нараховано до виплати 20575 грн. 41 коп. (а.с.23).
       Відповідно до довідки про заробітну плату (дохід) від 04 листопада 2019 року. ОСОБА_1 було нараховану заробітну плату у розмірі 27093 грн. 55 коп., довідка видана за підписом колишнього керівника ТОВ “Хотей-Моноліт”, без підпису головного бухгалтера, та без зазначення факту існування заборгованості (а.с.9). 
       Відповідно до виписки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 31 січня 2020 року сума фактичного заробітку/доходу позивача в ТОВ “Хотей-Моноліт” складала: листопад 2018 року - 2 727 грн. 27 коп.; грудень 2018 року - 4 000 грн.; січень 2019 року - 4 200 грн.; лютий 2019 року - 4 200 грн.; березень 2019 року - 4 200 грн.; квітень 2019 року - 4 200 грн.; травень 2019 року - 4 200 грн.; червень 2019 року - 4 200 грн.; липень 2019 року - 4 200 грн.; серпень 2019 року - 4 200 грн.; вересень 2019 року - 4 200 грн.; жовтень 2019 року - 6 093 грн. 55 коп. (а.с.44).
       Позивачеві  ОСОБА_1 відповідачем ТОВ “Хотей-Моноліт” було перераховано заробітну плату на карту у розмірі 8796 грн. 45 коп. (19 грудня 2018 року в сумі 2195 грн. 45 коп., 28 грудня 2018 року в сумі 3220 грн., 13 травня 2019 року в сумі 3381 грн.) та виплачено через касу 13500 грн. (09 серпня 2019 року в сумі 1500 грн., 28 серпян 2019 року в сумі 5000 грн., 13 вересня 2019 року в сумі 2000 грн., 13 вересня 2019 року в сумі 5000 грн., а всього виплачено 22296 грн. 45 коп. (а.с.23, 33-36).
       У заяві про зменшення позовних вимог позивач навела власний розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 12 листопада 2018 року по 23 жовтня 2019 року включно, яка, на її думку, становить 18 453 грн. 31 коп., виходячи з наступного: 50 620 грн. 82 коп. - 9111 грн. 75 коп. - 759 грн. 31 коп. - 8 796 грн. 45 коп. - 13 500 грн. = 18 453 грн. 31 коп., де: 50 620 грн. 82 коп. - загальний розмір нарахованої відповідачем заробітної плати за період з 12 листопада 2018 року по 23 жовтня 2019 року включно; 9111 грн. 75 коп. - сума податку з доходів фізичних осіб за ставкою 18%; 759 грн. 31 коп. - сума військового збору за ставкою 1,5%; 8796 грн. 45 коп. - сума заробітної плати, перерахованої відповідачем на картку; 13 500 грн. - сума заробітної плати, виплаченої відповідачем через касу, посилаючись на те, що відповідачем не виплачувалась заробітна плата починаючи з 01 лютого 2019 року, у зв`язку з чим на теперішній час у відповідача перед нею склалася заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 453 грн. 31 коп. (а.с.47, 48).
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З Інформації з Реєстру Пенсійного Фонду України вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати у відповідача перед позивачем відсутня (а.с.49).
       Згідно висновку експертного дослідження №19/104-10/3-д-1 від 30 січня 2020 року, складеного судовим експертом Буряк Т.М. на замовлення ТОВ “Хотей-Моноліт”, переплата по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 становить 7471 грн. 70 коп. Заборгованості з виплати заробітної плати не існує (а.с. 68-97).
       Таким чином, відповідачем доведено відсутність заборгованості ТОВ “Хотей-Моноліт” із заробітної плати перед ОСОБА_1 . 
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати за недоведеністю.
       Будь-яких належних доказів, крім власних розрахунків, щодо заборгованості із заробітної плати, позивачем суду не надано.
       Доводи апеляційної скарги про наявність у ТОВ “Хотей-Моноліт” перед позивачем заборгованості із заробітної плати спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності рішення суду обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 червня 2021 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко
       Судді: Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова