ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

5 травня 2021 року                                                                                 

м. Чернівці

справа № 715/1076/20

провадження №22-ц/822/438/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 
       
учасники справи:

позивач ОСОБА_3 

відповідач ОСОБА_4 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 

зустрічний позивач  ОСОБА_4 

зустрічний відповідач  ОСОБА_3 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року, головуючий у першій інстанції Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у травні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплачених коштів.
Зазначав, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 31 березня 2020 року, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язався передати у власність ОСОБА_3 машину садильну, навісну, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149, машину для збирання врожаю часникозбиральна, виробник фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип «ТВ173», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_1 , машину часникокопальну, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_2 .
Посилався на те, що здійснив оплату в сумі 13000 Євро, що еквівалентно 402480 грн.
ОСОБА_4 відмовився передати майно.
Просив розірвати договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачені грошові кошти в сумі 402480 грн.
ОСОБА_4 у липні 2020 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Вказував, що у 2019 році ввіз на митну територію України та розмитнив три одиниці техніки для посадки і збирання врожаю часнику та цибулі.

Займався підприємницькою діяльністю спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
Посилався на те, що надав заяву від 31 березня 2020 року про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 13 тисяч Євро, існування договору купівлі-продажу та підписав договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року під психологічним тиском ОСОБА_3 та третьої особи, погрозами фізичною розправою.
Вважає, що волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, правочин не був спрямований на настання правових наслідків, ОСОБА_3 не мав наміру сплачувати кошти, а ОСОБА_4 відчужувати техніку. 
Зміст п.2.2 договору містить неправдиві відомості, що ціна договору становить 13000 Євро, що згідно курсу Національного банку України складає 402480 грн., які отримані продавцем на момент укладання договору та додатково підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. 31 березня 2020 року за номером 554. 
Просив визнати договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі продажу від 31 березня 2020 року недійсним.
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 3 серпня 2020 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплачених коштів, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 .
Об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплачених коштів та справу за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 3 серпня 2020 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів відмовлено.
У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , що встановлені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 2 липня 2020 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про нікчемність договору між  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, відсутність підстав для розірвання правочину та стягнення грошових коштів не відповідають нормам матеріального права, нікчемність договору купівлі-продажу не визначена законодавством України.

Механізми, які є предметом договору, є навісним обладнанням до сільськогосподарської техніки, згідно пункту 3 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року №694 причіпне, навісне обладнання (крім тракторних причепів і прирівняних до них машин) та інвентар, яким присвоєно ідентифікаційні номера, реєструються за бажанням власників.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що ОСОБА_3 виконано умови договору

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково наступних підстав.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_3 рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним не оскаржується.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", п.4, 8, 17 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року № 694,  ч.1 ст.202, ч.1 ст. 203, ч.1, 2 ст. 215, ч.1 ст.231, ч.1 ст.328, ч.1 ст.655  ЦК України та прийшов до висновку про нікчемність договору між  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, відсутність підстав для розірвання правочину та стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконання договору.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не доведено набуття права власності на сільськогосподарську техніку, наявність у ОСОБА_7 права власності на сільськогосподарську техніку, відмови у реєстрації транспортних засобів.

Водночас суд першої інстанції вважав, що сільськогосподарська техніка підлягає обов`язковій реєстрації, у сторін не виникло право власності на неї, ухилення від реєстрації транспортних засобів свідчить про неправомірність угоди та намір ухилення від сплати обов`язкових податкових платежів. 

Із позовними вимогами про повернення безпідставно отриманого майна, а саме коштів позивач не звертався.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що зміст договору та заяви ОСОБА_4 містять суперечності щодо відсутності договору на час посвідчення заяви ОСОБА_4 приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Соловйовою Є.А. 31 березня 2020 року за номером 554.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
До матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, за умовами якого продавець зобов`язується передати належний йому товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язуєтсья прйняти товар та сплатити грошову суму на умовах договору.
Пунктом 2.1.1 договору визначено найменування товару та кількість, а саме: машина садильна, навісна, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149, машина для збирання врожаю часникозбиральна, виробник фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип «ТВ173», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_1 , машина часникокопальна, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_2 .
За змістом п.2.2 договору ціна договору становить 13000 Євро, що згідно курсу Національного банку України становить 402480 грн., які отримано продавцем на момент укладення договору та додатково підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. від 31 березня 2020 року номер 554.
Відповідно до п.2.3 договору продавець зобов`язаний передати товар покупцю не пізніше трьох днів з моменту укладення договору та підписати акт приймання-передачі товару.
На підставі п.2.5 договору передача товару відбувається шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі.
Також ОСОБА_4  надано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. 31 березня 2020 року за номером 554, за якою між ОСОБА_4  та ОСОБА_3  укладений договір купівлі-продажу 31 березня 2020 року у письмовій формі такого майна: машина садильна, навісна, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149, машина для збирання врожаю часникозбиральна, виробник фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип «ТВ173», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_1 , машина часникокопальна, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер НОМЕР_2 .
Цією заявою підтверджує отримання 402480 грн., що еквівалентно 13000 Євро.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
На підставі частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції про нікчемність договору між  ОСОБА_4 до ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року не відповідають нормам матеріального права.
Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про нікчемність договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, оскільки ОСОБА_4 не дотримано вимог, необхідних для набуття права власності на транспортні засоби, державної реєстрації, передбаченої Порядком відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 року № 694.
Відповідно до частини другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частин 1, 2 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі 910/24075/16.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що укладення вказаного правочину було спрямоване на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, і як наслідок відсутність підстав застосування наслідків нікчемного правочину.
Суд першої інстанції неправильно застосовано положення Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі,  самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року №694.
Згідно пункту 3 Порядку причіпне, навісне обладнання (крім тракторних причепів і прирівняних до них машин) та інвентар, яким присвоєно ідентифікаційні номера, реєструються за бажанням власників.
Порядком відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі,  самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року №694 не пов`язується момент реєстрації транспортного засобу у відповідних органах із набуттям особою права власності на нього.
Відповідно до  частини першої статті334 ЦК України (момент набуття права власності за договором) передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. 
До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
Під апеляційного розгляду представник позивача ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_4 зазначили про здійснення ОСОБА_4 передачі ОСОБА_3 документів на сільськогосподарську техніку.
Згідно з частиною першою статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19 звернула увагу, що глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.
Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
На підставі частини другої статті 655 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцю вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.
За змістом частини першої статті 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторі у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.
Наведений припис не передбачає можливості покупця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає право вибору покупця або відмовитися від договору, або вимагати виконання договору продавцем.
Таким чином, лише у випадку відмови продавця передати проданий товар, який не визначений індивідуальними ознаками, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Оскільки порушення права ОСОБА_3  полягає в тому, що ОСОБА_4  не виконує зобов`язання з передачі ОСОБА_3 у власність машини садильної, навісної, на колісному ходу для часнику та цибулі, виробник  фірма «THOMA BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», типу «Неттер 00-15», рік випуску 2000, серійний номер 371149, машини для збирання врожаю часникозбиральної, виробник фірма «Agrifirm», Нідерланди, тип  «ТВ173», рік випуску  2000, серійний номер  НОМЕР_1 , машини часникокопальної, виробник фірма «ТНОМА BV», Нідерланди, торгівельна марка «THOMA BV», тип  «2 Fase Rooter», рік випуску 2000, серійний номер  00788, які визначені індивідуальними ознаками, ОСОБА_3 , пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, обрав неналежний спосіб захисту права. У зв`язку із цим позовна вимога ОСОБА_3 про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає.
Не заслуговують на увагу заперечення ОСОБА_10 щодо не отримання від ОСОБА_3 оплати в сумі 402480 грн.
Оскільки підставою позовних вимог ОСОБА_3 визначено здійснення плати за договором за сільськогосподарську техніку в сумі 402480 грн., до предмету доказування в цьому спорі входить встановлення обставини проведення ОСОБА_3 розрахунку з ОСОБА_10 у будь-якій формі (готівковій чи безготівковій).
На підставі частини першої  статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
За змістом п.2.2 договору ціна договору становить 13000 Євро, що згідно курсу Національного банку України становить 402480 грн., які отримано продавцем на момент укладення договору та додатково підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. від 31 березня 2020 року номер 554.
Отже, пунктом 2.2 договору визначено ціну договору в сумі 13000 Євро, що згідно курсу Національного банку України становить 402480 грн.
Не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність суперечностей у договорі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року та заяві ОСОБА_4 , посвідченій приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соловйовою Є.А. від 31 березня 2020 року за номером 554.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.
Пункт 2.2 договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцем грошей, суму цих грошових коштів є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України. Відповідно до пункту 1 частини другої  статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19 вказала на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 ГПК України.
Таке розуміння узгоджується із законом. Так, відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас законом не встановлено, що факт отримання грошових коштів має бути підтверджений певними засобами доказування. Тому кожна зі сторін може доводити таку обставину або спростовувати її будь-якими доказами. Зокрема, таким доказом може бути положення договору про одержання однією стороною від іншої грошових коштів. Натомість заінтересована сторона може спростовувати цю обставину іншими доказами, які, наприклад, свідчать про підписання договору або розписки, якщо вона втілена в окремому документі, під впливом помилки, обману, насильства тощо. Відповідно до частин першої, третьої статті 86 ГПК України суд має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тому пункт 2.2 договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання продавцем грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів є розпискою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, провадження № 12-145гс19 роз`яснила, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому.
При цьому ані реальним, ані консенсуальним договором не передбачається виконання зобов`язання, що виникає з договору, в минулому.
Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір..
За змістом пункту 2.2 договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року вказано на здійснення розрахунку до укладення договору. 
Отже, не підлягають застосуванню положення частини першої, другої  статті 693 ЦК України, за якими за якими якщо договором встановлено обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3  на умови п.3.1.2 договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, за яким продавець зобов`язаний у разі непідписання акту приймання-передачі товару повернути покупцю кошти, сплачені на виконання умов цього договору.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом позову ОСОБА_3 є розірвання договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купівлі-продажу від 31 березня 2020 року, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачених грошових коштів в сумі 402480 грн.
Підставою позову  ОСОБА_3  не визначено непідписання акту приймання-передачі товару.
Водночас п.3.2.2 наведеного договору передбачено обов`язок покупця відмовитися від підписання акту приймання-передачі товару та вимагати повернення коштів, сплачених на виконання договору.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на ухвалення правильного по суті рішення суду про відмову у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення сплачених коштів підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 про розірвання договору та повернення коштів змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 10 травня 2021 року.

Головуючий                                                                 Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                                М.І. Кулянда

                                                                               О.О. Одинак