Справа № 165/410/21 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/642/21  Категорія: 76 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства " Передпускова дирекція шахти № 10 "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства  "Передпускова дирекція шахти № 10 "Нововолинська" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 березня 2021 року, 

                                      В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 березня 2020 року на підставі ч.3ст.38 КЗпП звільнений із посади машиніста електровозу 3-го розряду ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська". Вказує, що на момент звільнення зазначена організація не здійснила з ним повного розрахунку, який було проведено лише 09 липня 2020 року, тобто через 85 робочих днів. Зазначає, що повний розрахунок з ним був здійснений 02 червня 2020 року, про що було зазначено у довідці від 28 січня 2021 року. Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив норми чинного трудового законодавства, оскільки відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Зазначає, що днем звільнення вважається 04 березня 2020 року, з того часу неодноразово звертався до керівництва підприємства з вимогою виплатити йому заборговані кошти, однак повний розрахунку з ним було проведено лише 09.07.2020 року, про що дізнався 17.01.2021 року із витягу з мобільного додатку АТ КБ "Приватбанк" - Приват 24. Вказує, що через деякий час звернувся до адвоката, який надіслав запит до роботодавця на що отримав відповідь від 28.01.2021 року про те коли з ним був проведений остаточний розрахунок, однак вважає, що дана відповідь суперечить інформації зазначеній у виписці із банку та фактичним обставинам справи. Крім того зазначає, що у зв`язку із перебуванням на лікуванні, а також через карантинні обмеження не мав змоги раніше звернутися до адвоката для отримання інформації із шахти щодо дати розрахунку та підготовки позову та в подальшому до суд, а також у зв`язку із запровадженням в Україні протиепідеміологічних заходів не мав змоги потрапити на прийом до директора шахти щоб дізнатися про причини затримки розрахунку, тому вважає, що тримісячний строк на звернення до суду необхідно рахувати з моменту, коли отримав відповідь на адвокатський запит. Враховуючи наведене вважає, що ним з поважних причин був пропущений строк звернення до суду, який просить поновити. Вказує, що 28 січня 2021 року отримав довідку № 7.3.1/93 згідно якої його середньоденний заробіток становить 305,65 грн., загальний період заборгованості по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги становить 85 робочих днів, з 04.03.2020 року по 09.07.2020 року, тому вважає, що до стягнення із відповідача підлягає сума у розмірі 25980,25 грн., із розрахунку: 85 днів х 305,65 грн. 
Просить поновити пропущений ним з поважних причин тримісячний строк на звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 25980,25 грн.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 березня 2021 року позов в даній справі задоволено частково.
Ухвалено поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду.
Стягнуто з ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" в користь ОСОБА_1 18644, 65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2020 року по 02.06.2020 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська", посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про  відмову в задоволені позову.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12 лютого 2010 року  працював машиністом електровозу третього  розряду ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" (а.с.6 зворот).
З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він 04.03.2020 року звільнений із посади машиніста електровозу 3-го розряду ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" на підставі ч.3 ст.38 КЗпП (у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю) (а.с.6-7).
Із витягу з наказу №20/к від 04.03.2020 року ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 04.03.2020 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч.3 ст.38 КЗпП України та наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за 28 календарних днів, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.9, 23).
Із листа ДП "Передпускова дирекція шахти №10"Нововолинська"№7.3.1/93 від 28.01.2021 року вбачається, що середньоденний заробіток за останні два місяці роботи ОСОБА_1 без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору складає 305,65 грн., виплата розрахункових, яка належала працівникові при звільненні проведена 06.03.2020 року, 02.06.2020 року, заборгованість по виплаті заробітної плати відсутня (а.с.14).
Із витягу з відомостей розподілу виплат ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" вбачається, що ОСОБА_1 проведено 02.06.2020 року виплати по заробітній платі за лютий 2020 року в сумі 3493,59 грн., за березень 2020 року в сумі 24516,03 грн., за квітень 2020 року в сумі 14,74 грн. (а.с.26).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення - 04 березня 2020 року  сума, яка належала до виплати, не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з  04 березня 2020  року по 09 липня 2020 року включно.
Згідно з розрахунком, проведеним позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 березня 2020 року по 09 липня 2020 року становить 25980,25 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що остаточний розрахунок із позивачем проведено 02 червня 2020 року, а не 09 липня 2020 року, як вважав позивач, а тому з врахуванням вимог ст.117 КЗпП України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток  за час затримки розрахунку за період з 04 березня по 02 червня 2020 року  в розмірі 18644,65 гривень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, однак не погоджується з розміром середнього заробітку, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Приписами ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Є встановленим, що на день звільнення позивачу не проведено виплату всіх належних  від підприємства сум.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильно висновку, що позивач на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).
Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стягнутого судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що такий є завищений не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке ( пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 5000 грн.
Враховуючи розмір простроченої заборгованості, період протягом якого невиплачено суму заборгованості, який становить 3 місяці, а також дії позивача, який  звільнився з займаної посади, у зв`язку з несвоєчасною оплатою праці, колегія суддів приходить до висновку, що в користь позивача підлягає стягненню середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 грн. На думку суду апеляційної інстанції такий розмір є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним критеріям.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не застосував строк позовної давності, оскільки позивачем  подано позов з пропуском  встановленого частиною 1  статті 233 КЗпП України.
Згідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Звертаючись до суд з даним позовом, позивач зокрема просив поновити його строку для звернення до суду з даним позовом. Заяву обґрунтовував тим, що на території України в даний період  був запроваджений карантин, та він перебував на лікарняному, що унеможливлювало його звернення до дирекції шахти для отримання відповідних довідок, а також скористатись правовою допомогою.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено  на всій території України карантинта зупинено транспортне сполучення міжміського та міського спрямування.
Таким чином суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що карантинні обмеження запровадженні  в Україні так і перебування позивача на лікарняному не дали можливості позивачу вчасно зібрати документи та звернутись до суду за захистом своїх прав. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відтак, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру  середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є  23 квітня 2021  року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

                                           У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Передпусткова дирекція шахти № 10 "Нововолинська»  задовольнити частково. 
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 02 березня 2021 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: 
Стягнути з Державного підприємства "Передпускова дирекція шахти № 10 "Нововолинська» (код ЄДРПОУ 35671961, адреса: село Поромів, Іваничівський район, Волинська область, 45311) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: