ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року          м. Дніпро         Справа №  912/3747/20

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя          Вечірко І.О. (доповідач), судді  Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.,          
          секретар судового засідання Манчік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду  Кіровоградської  області  від 25.03.2021р. (повний текст складено 05.04.2021р.) у справі № 912/3747/20 (суддя - Глушков М.С.,                 м. Кропивницький) 
за позовом  ОСОБА_1 , м. Кропивницький
до  ОСОБА_2 , м. Кропивницький; ОСОБА_3 ,  м. Кропивницький
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватного акціонерного товариства "Весна", м. Кропивницький 
про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця 

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог та  рішення суду першої інстанції.
          До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця.
Позовні вимоги мотивовані тим, що договір дарування цінних паперів, укладений 25.08.2016р. між відповідачами є прихованим договором купівлі-продажу, що порушує переважне право позивача як акціонера на викуп акцій ПрАТ "Весна".
          Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2021р. відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами спірного договору дарування не встановлено, що за отримання (набуття у власність) акцій ПрАТ "Весна" ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 певну грошову суму. Щодо економічної невигідності дарування акцій та погіршення майнового становища ОСОБА_2 при даруванні акцій, суд врахував, що вартість акцій складає 34,50 грн., докази сплати дивідендів та їх розміру в матеріалах справи відсутні, а за твердженням представника позивача, дивіденди не виплачуються акціонерам з 2015р., що в свою чергу повністю спростовує твердження позивача про погіршення майнового становища                 ОСОБА_2 у результаті дарування акцій. Дослідивши зміст заяв свідків                      ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що заяви не підтверджують доводів позивача щодо наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мотиву здійснити продаж частки у статутному капіталі ПрАТ "Весна" та не можуть бути прийняті судом в якості доказу, оскільки заяви не містять відомостей щодо факту та обставин передачі ОСОБА_3 ОСОБА_2 грошових коштів за подаровані акції. Ані позивач, ані свідок не довели своєї присутності при укладенні спірного договору дарування та не є його сторонами. Щодо доводів  позивача про укладення ним договорів дарування акцій з іншими акціонерами та наявність розписок акціонерів про отримання коштів від позивача за подаровані акції суд звернув увагу, що вказані обставини не доводять удаваності спірного договору дарування та його ідентичності з вказаними договорами, а є свідченням дій самого позивача про те, яким чином останній придбав акції ПрАТ "Весна", що може бути предметом окремого позову. Суд дійшов висновку, що оскільки чинним законодавством передбачено переважне право на купівлю акцій, переважне право не поширюється на відносини спадкування, правонаступництва, дарування, іншого безоплатного відчуження акцій, а також обмін акцій на інше індивідуально визначене майно. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, за яких можна прийти до висновку, що спірний договір дарування укладений між відповідачами з метою приховати інший правочин, у даному випадку - договір купівлі-продажу акцій ПрАТ "Весна", не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та спростовані встановленими судом обставинами. Статутом ПрАТ "Весна" та чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо укладення договорів дарування акціонером належних йому акцій Товариства. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із відсутністю порушення прав позивача, заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд не розглядав. 
2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить: у разі відсутності ОСОБА_1 чи його представника розгляд апеляційної скарги здійснювати без їх участі; скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2021р.; позовні вимоги задовольнити; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 4 540,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 60 000,00 грн., судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 6 306,00 грн.
2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення: не було з`ясовано  та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи; порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права;
- позивач не просив визнати правочин недійсним, а просив визнати його удаваним. В зв`язку з чим, судом безпідставно застосовані відповідні приписи ЦК України. Суд вірно у рішенні описав специфіку удаваного правочину, однак в подальшому припустився помилок щодо "кваліфікації" спірного правочину;
- оскільки у Товаристві розпочалася "корпоративна війна", то спірні акції коштували дорожче, тому що кожна акція була на "вагу золота". Суд передчасно виключив вартість активів та не дав обґрунтування такому доказу, як баланс Товариства (вартість активів) за 2015р. Наявність доказів "скуповування" акцій в той період доводить та підтверджує економічну недоцільність дарування акцій при наявній фізичній можливості продати їх акціонерам;
- у відповідача-1 були відсутні підстави для безоплатного дарування відповідачу-2 акцій Товариства;
- Велика Палата Верховного Суду у справі № 909/1294/15 в постанові від 01.10.2019р. звернула увагу, що безоплатний перехід частки в статутному капіталі Товариства (дарування) не відповідає принципам справедливості та пропорційності, адже створює істотний економічний дисбаланс для учасника Товариства, така безоплатна передача є для позивача вочевидь економічно недоцільною дією, вона позбавляє позивача права власності на частку у Товаристві;
- висновок суду щодо дотримання відповідачами під час укладення спірного правочину ст. ст. 202, 203, 215, 626, 627, 717 ЦК України не має відношення до предмета спору, оскільки у відповідача-1 відсутні мотиви, підстави, принципи справедливості та пропорційності та власний інтерес, економічна доцільність, обґрунтування та сенс;
- відповідачі при укладенні договору дарування приховали реальний правочин - договір купівлі-продажу. При  дотриманні принципу розумності, доцільності та добросовісності - акціонери запропонували б свої акції діючим акціонерам, в тому числі конфліктуючим сторонам, а не відчужували б свої акції стороннім особам. Навіщо сторонній особі - відповідачу-2, який не є професійним гравцем на ринку цінних паперів 0,020741 % акцій? Це єдиний пакет акцій, який відповідач-2 придбав за своє життя;
- позивач має право на переведення усіх 345 акцій незалежно від кількості акцій позивача (дотримання пропорційності);
- відповідачі не є родичами між собою, поведінка відповідачів є недобросовісною, не розумною, не відповідає звичаям ділового обороту, та позбавлена економічної доцільності по відношенню до позивача, потягла за собою раптове погіршення майнового стану відповідача-1. 
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.03.2021р. - без змін. Посилається на те, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.  Оскільки судом першої інстанції не встановлено оплатності  спірного договору, зокрема, будь-яких достовірних фактів передачі грошових сум за акції, для визнання договору дарування удаваним та таким, що фактично є договором купівлі-продажу (застосувати до договору дарування правила як до договору купівлі-продажу) відсутні будь-які правові підстави.
Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 
3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 14.06.2021р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
В судовому засіданні 14.06.2021р. в режимі відеоконференції представник позивача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник відповідача-2 проти доводів апеляційної скарги заперечував.
Відповідач-1 та третя особа наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі. 
14.06.2021р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Приватне акціонерне товариство "Весна" (надалі - ПрАТ "Весна") станом на 25.03.2021р. зареєстровано за адресою: (вул. Дворцова, б. 13, м. Кропивницький, 25006), що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У відповідності до п. 4.2 Статуту ПрАТ "Весна" в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів ПрАТ "Весна", оформлених протоколом від 13.02.2015р. № 1, статутний капітал ПрАТ "Весна" поділений на 1 663 340 простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,10 грн. за одну акцію. 
25.08.2016р. між громадянином ОСОБА_2 (дарувальник) та громадянином ОСОБА_3 (обдаровуваний) укладено Договір дарування цінних паперів (надалі - Договір), згідно п. 1.1 якого дарувальник дарує обдаровуваному прості іменні акції (надалі - ЦП), що належать дарувальникові (а. с. 25).
ЦП - акція; найменування емітента - ПрАТ "Весна", номінальна вартість одного ЦП - 0,10 грн.; форма випуску ЦП - іменна; тип ЦП - простий; форма існування ЦП - бездокументарна; міжнародний ідентифікаційний номер ЦП - НОМЕР_1 ; кількість ЦП - 345 шт.; загальна номінальна вартість - 34,50 грн.; вартість дарунку сторони оцінюють в розмірі номінальної вартості ЦП - 34,50 грн. (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 1.3 Договору дарувальник протягом 5 робочих днів після укладання даного договору зобов`язується вчинити всі дії, необхідні для передачі ЦП у власність обдаровуваного, в тому числі надати своїй депозитарній установі належним чином оформлене та підписане розпорядження на списання ЦП з рахунку в ЦП дарувальника на рахунок в ЦП обдаровуваного та інші документи необхідні, для перереєстрації прав власності на обдаровуваного, а обдаровуваний зобов`язаний у той же термін надати своїй депозитарній установі розпорядження про зарахування ЦП на свій рахунок.
Право власності на ЦП, визначені п. 1.2 Договору, переходить до обдаровуваного з моменту перереєстрації у депозитарній установі та підтверджується випискою з рахунка в ЦП (п. 1.5 Договору).
Згідно з п. 4.1 Договору останній набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту передачі ЦП і реєстрації ЦП у зберігача обдаровуваного.
Договір підписано дарувальником і обдаровуваним.
01.11.2016р. оформлено розпорядження № 1 на списання прав на цінні папери та підписано ОСОБА_3 (а. с. 25 на звороті).
Згідно з випискою про операції з цінними паперами за період з 09.11.2016р. по 26.09.2019р. у депонента ОСОБА_3 вбачається, що цінні папери в кількості 345 шт списано на рахунок ОСОБА_2 (а.с. 26).
За твердженням позивача Договір дарування від 25.08.2016р. є удаваним договором купівлі-продажу цінних паперів, яким порушене переважене право ОСОБА_1 на купівлю акцій, що й стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 
3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для визнання договору дарування удаваним та з`ясування характеру правовідносин сторін договору дарування. 
          Матеріали справи свідчать, що 25.08.2016р. між громадянином ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_3 укладено договір дарування цінних паперів, згідно з п. 1.1 якого дарувальник дарує обдаровуваному прості іменні акції, що належать дарувальникові.
          Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
          Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
          Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
          Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України.
          Відповідно до ст. 16  ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
          Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
          Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У ст. 235 ЦК України передбачено правові наслідки удаваного правочину. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.
Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.
Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Оскільки позивач вважає, що договір дарування є удаваним, тобто укладеним з метою приховати відповідачами фактично вчинений договір купівлі-продажу, то позивач повинен довести факт оплатності вчиненого відповідачами правочину. 
У силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відчуження власником свого майна визначено частиною першою ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності, які залежать від волі власника.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Договором згідно зі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).
Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасники товариства мають право, зокрема, здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.  
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонери публічного акціонерного товариства можуть відчужувати належні їм акції без згоди інших акціонерів товариства.
Відчуження частки у статутному капіталі товариства за волею учасника спрямоване на передачу учасником іншій особі (одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам) у власність належної йому частки або її частини. 
Будь-який правочин з відчуження (відступлення) частки є двостороннім, тобто на його укладення необхідна згода учасника, який відчужує (відступає) частку, і згода набувача частки.
Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо; відступлення частки не є окремим різновидом договору.
Якщо особа укладає правочин щодо відступлення (передачі) частки іншій особі і отримує за це кошти або інше майно чи майнові права, то це звичайний договір купівлі-продажу або міни. Якщо взамін частки особа нічого не отримує - це договір дарування.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1). Договір, що встановлює обов`язком обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч. 2).  
Частина 2 ст. 718 ЦК України передбачає, що дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.
          Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України  за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
          Договір дарування є завжди безоплатним, в той час як договір купівлі-продажу є оплатним, а вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, а відтак, відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування полягає в оплатності за одержане майно.
          Умовами спірного договору дарування не встановлено, що за отримання (набуття у власність) акцій ПрАТ "Весна" ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 певну грошову суму.
          Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що в момент укладення договору дарування сторони діяли добровільно та розуміли значення своїх дій. Також, відповідач-2 посилався на те, що дарування часток  статутного капіталу ПрАТ "Весна" відбулось сторонами виключно на безоплатній основі, жодної оплати за вказані частки між сторонами не здійснювалося.
          Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини, за яких можна прийти до висновку, що спірний договір дарування укладений між відповідачами з метою приховування іншого правочину – договору купівлі-продажу акцій ПрАТ "Весна" не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та спростовані встановленими судом обставинами. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019р. у справі № 909/1294/15 не може бути взято до уваги апеляційним господарським судом, оскільки відносини, які розглядалися в справі № 909/1294/15 не є подібними відносинам, що є предметом розгляду у даній справі. Крім того, позивачем у справі № 909/1294/15 є саме особа, частку якої нібито було подаровано (відчужено) згідно із оспорюваним договором, а позивач заявляв, що його підпис було підроблено.
Щодо подібності правовідносин, то необхідно зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (аналогічний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018р. у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018р. у справі № 925/3/17, від 16.05.2018р. у справі № 910/24257/16).
          Стосовно доводів апеляційної скарги щодо невигідності дарування акцій та погіршення майнового становища ОСОБА_2 при даруванні акцій, апеляційний господарський суд враховує, що згідно із ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відносини між фізичними особами, на відміну від відносин між юридичними особами, мають не тільки комерційний характер, а також можуть мати особистий характер. 
Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо переважного права позивача на акції, оскільки дії відповідача-1 щодо дарування частки у статутному капіталі ПрАТ "Весна" не суперечать Статуту Товариства та нормам ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства". 
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про акціонерні товариства" порядок реалізації переважного права акціонерів на придбання акцій приватного акціонерного товариств, що пропонуються їх власником до відчуження (крім продажу) третій особі, встановлюється статутом такого товариства (ч. 2). Акціонери приватного акціонерного товариства мають переважне право на придбання акцій, що продаються іншими акціонерами цього товариства, за ціною та на умовах, запропонованих акціонером третій особі, пропорційно кількості акцій, що належать кожному з них (ч. 3). Зазначене переважне право акціонерів приватного товариства не поширюється на випадки переходу права власності на цінні папери цього товариства в результаті їх спадкування чи правонаступництва (ч. 7).   
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що Статут ПрАТ "Весна" не містить обмежень щодо укладення договорів дарування акціонером своїх акцій Товариства.
У постанові від 15.10.2020р. у справі № 916/2303/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду акцентував увагу на тому, що учасники Товариства користуються переважним правом купівлі частки в іншого учасника товариства за наявності у нього наміру здійснити відчуження такої частки саме шляхом укладення договору купівлі – продажу. У разі відступлення учасником Товариства своєї частки іншим чином, ніж продаж, зокрема шляхом дарування, переважне право на її придбання в інших учасників товариства не виникає.
Посилання позивача на укладення ним договорів дарування акцій з іншими акціонерами та наявність розписок акціонерів про отримання коштів від позивача за подаровані акції не доводить удаваності спірного договору дарування та його ідентичності з вказаними договорами, а є свідченням дій самого позивача при придбанні акцій ПрАТ "Весна", що може бути предметом окремого позову, на що правомірно звернув увагу місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні. 
З урахуванням викладеного, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не свідчать, що спірний договір дарування був оплатним. Крім того, такі доводи ґрунтуються лише на припущеннях скаржника. 
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.
3.5. Розподіл судових витрат.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України  у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу. 

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 Рішення Господарського суду  Кіровоградської  області  від 25.03.2021р.  у справі                  № 912/3747/20 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено - 22.06.2021р.

          Головуючий суддя                                                                       І.О. Вечірко

          Суддя                                                                                          Л.М. Білецька 

          Суддя                                                                                          Т.А. Верхогляд