ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/244/21 пров. № А/857/7333/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                           Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 25 лютого 2021 року (рішення ухвалене в м. Львів в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Лунь З.І., дата складення повного тексту рішення не зазначена) у справі № 380/244/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення, суд-
                                                          ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з  позовною заявою, якою просив:
визнати протиправними дії відповідача відносно нього щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 24.09.2019;
стягнути з відповідача на його користь індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 24.09.2019 в розмірі 99898,10 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 25 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач діяв правомірно,  визначивши базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача жовтень 2014 року. Вказує, що з урахуванням положень постанови №1013, починаючи з 01 січня 2016 року було передбачено новий порядок визначення базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовцям, а саме базовим місяцем для нарахування індексації став той місяць, коли востаннє було змінено розмір посадового окладу на законодавчому рівні. Водночас, на законодавчому рівні посадові оклади військовослужбовців змінилися лише у січні 2008 року та березні 2018 року, а відтак саме ці місяці повинні бути базовими для нарахування індексації. Отже,  січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. В подальшому, базовим місяцем для нарахування індексації став березень 2018 року. В даному місяці відбулося таке підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, яке не перевищило розмір індексації нарахований у даному місяці.  
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому  заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.  
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення скеровані за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач повідомлений шляхом надіслання копій ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, зокрема, відстеження про вручення рекомендованого відправлення позивачу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 31.07.2012 серія НОМЕР_2 .
Наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 11.09.2019 №96 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом “б” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я).
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 24.09.2019 №204 позивач з 24.09.2019 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).
Проте, як зазначає позивач на день виключення із списків  з ним не було проведено повного розрахунку грошового забезпечення, а саме не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 24.09.2019 року.
У зв`язку з наведеним 06.11.2019 позивач звернувся із заявою до відповідача, зокрема стосовно виплати індексації грошового забезпечення.
Листом від 14.11.2019 №1057 відповідач повідомив позивача, що в межах наявного фінансового ресурсу можливість виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям  Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міноборони не було. Щодо індексації за березень 2018 було підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців, таким чином обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року. Враховуючи викладене, ВЧ НОМЕР_1 не мала підстав для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям з січня 2016 року по березень 2018 року (а.с.11-12).
На запит ОСОБА_1 , листом від 24.02.2020 №184, Військова частина НОМЕР_1 надала позивачу довідку про отримане грошове забезпечення. З вказаної довідки вбачається що в період з січня 2016 року по листопад 2018 року ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення (а.с.13).
Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 380/4247/20 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 30.11.2018.  Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 (а.с.14-17).
На виконання вказаного рішення суду відповідач нарахував індексацію грошового забезпечення та 28.09.2020 перерахував на картковий рахунок позивача  у розмірі 27737,24 грн.
Водночас, позивач наголосив, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи така сума із урахуванням вже виплачених сум за період з 01.01.2016 по 24.09.2019 та нарахована 28.09.2020  згідно із рішенням суду - 27737,24 грн, повинна становити 128965,28 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача із запитом, у якому просив надати інформацію про те, які базові місяці бралися ним для обрахунку індексації позивача.
Відповідно до листа №1226  від 11.12.2020 відповідач надав інформацію щодо виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахунки нарахованої індексації грошового забезпечення та платіжні доручення (а.с.18-21). 
Як видно з розрахунку індексації грошового забезпечення майора ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, та з січня 2016 по лютий 2018 визначено базовий місяць жовтень 2014, з березня 2018 по листопад 2018 – березень 2018 (а.с.19).
Позивач з таким розрахунком не погодився, оскільки вважає, що відповідач неправильно застосував базовий місяць при нарахуванні індексації, а саме: за період з січня 2016 по лютий 2018 застосовано базовий місяць жовтень 2014, а з березня 2018 по листопад 2018 невірно нараховано суму індексації.
Позивач вважаючи, що відповідач при обчисленні індексації грошового забезпечення неправомірно застосував інші базові місяці ніж ті, які визначені законодавством, звернувся з цим позовом до суду.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останнє підвищення окладу позивача відбулось у жовтні 2014, то для визначення суми індексації грошового забезпечення має застосовуватись індекс споживчих цін, що обчислюється з урахуванням базового місяця жовтня 2014, - до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 2011-XII).
Так, частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом другим частини третьої    статті 9 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі – Закон № 1282-ХІІ).
Зокрема, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01.01.2016 – 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Водночас, положеннями статті 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з  01.01.2016 – 103 відсотка).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Постановою КМ України  №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка застосовується з 01.12.2015 року внесено зміни до Порядку №1078.
Зокрема п. 10-2 Порядку №1078 передбачено, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу, посадова особа митної служби.
Пунктом 5 Порядку №1078  (в  редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015)   передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Як наслідок приведених положень законодавства, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад. Зростання грошового забезпечення за рахунок інших складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір такого підвищення грошового забезпечення. 
Відтак, зростання грошового забезпечення за рахунок отримання  позивачем у жовні 2014 року надбавки за таємність не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.
Перелік одноразових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено додатком №25 до  Постанови КМ України № 1294-2007-п від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка набрала чинності з 01.01.2008 року.
В подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Як наслідок приведених положень законодавства, базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року. Водночас всі інші місяці у даному проміжку часу (в тому рахунку і ті у яких позивача переведено на службу в іншу військову частину) не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки посадові оклади військовослужбовців, визначені, обумовленими Постановам КМ №№1294 та №704 у проміжку часу від січня 2008 року до березня 2018 року, з яких нараховується індексації залишилися не змінними. 
При цьому, колегією суддів ураховано, що посадовий оклад позивача, як до переведення його на службу у  військову частину НОМЕР_1 (у період з січня 2008 року по вересень 2014 року), так і після переведення на службу до вказаної  військової частини  (з вересня 2014 року)  було застосовано у розмірах, передбачених Постановою КМ №1294 від 07.11.2007 року. Таким чином, зміна  позивачем місця проходження служби та службової посади у зв`язку з переведенням не вказує на фактичне  збільшення розмірів посадових окладів, розмір яких з  січня 2008 року по березень 2018 року був незмінним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період  з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року слід застосувати базовий місяць січень 2008 року.
Стосовно ж доводів позивача з приводу невірного  обрахунку сум індексації з 01.03.2018 року по 24.09.2019 року, то колегія суддів зазначає таке, що  для обрахунку індексації грошового забезпечення у вказаний період базовим місяцем підвищення посадових окладів  військовослужбовців Збройних Сил є березень 2018 року.
Проте, з урахуванням абзацу третього пункту 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ № 141 від 28.02.2018) відповідач повинен був урахувати, що  сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абз 4. пункту 5 Порядку №1078).
Позаяк, у період з 01.01.2016 року по лютий 2018 року відповідач здійснив  нарахування індексації позивачу із застосуванням невірного базового місяця,  то вказані обставини беззаперечно вплинули на визначення  показників,  які відповідно до положень абз. 3 та 4 пункту 5 Порядку №1078  підлягають до врахування при визначенні розміру індексації за період з 01.03.2018 року по 24.09.2019 року. 
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем невірно нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 24.09.2019 року, як наслідок позовна вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 24.09.2019 є такою що підлягає до задоволення.
Відносно ж позовної вимоги про стягнення відповідача  на користь позивача індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 24 вересня 2019 року у сумі 99989,10 грн,  то колегія суддів зазначає, що вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки станом на дату розгляду судом апеляційної скарги індексація  грошового забезпечення позивача з урахуванням доводів позивача та висновків суду, викладених у даному судовому рішенні не нарахована, що виключає можливість її стягнення за рішенням суду. 
Натомість, враховуючи положення  ст. 9 КАС України  та з метою ефективного захисту прав  позивача у сфері публічно –правових відносин та недопустимості зволікань з боку  відповідача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог  позивача та задоволення вказаної позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача здійснити:
нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для обрахунку індексації – січень 2008року та з урахуванням сум  індексації грошового забезпечення, які раніше виплачені на користь позивача;
нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 року по 24.09.2019 року з урахуванням показників та правил, визначених  абзацом третім та четвертим пункту 5 Порядку №1078 та  з урахуванням сум  індексації грошового забезпечення, які раніше виплачені на користь позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду  скасувати та ухвалити  постанову, якою позов задовільнити частково.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 25 лютого 2021 року у справі № 380/244/21  скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.  
Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного нарахування та виплати за період з 01.01.2016 по 24.09.2019 року індексації грошового забезпечення для ОСОБА_1 .
Зобов`язати  Військову частину НОМЕР_1  ( АДРЕСА_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити:
- нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для обрахунку індексації – січень 2008 року та з урахуванням сум  індексації грошового забезпечення, які раніше виплачені на користь ОСОБА_1 ;
- нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 01.03.2018 року по 24.09.2019 року з урахуванням показників та правил, визначених  абзацом третім та четвертим пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року та  з урахуванням сум  індексації грошового забезпечення, які раніше виплачені на користь ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.