ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Львів	Справа № 300/530/21 пров. № А/857/9997/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                Шевчук С.М.,  
суддів                                                                     Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 07 квітня 2021 року  (рішення ухвалене в м. Івано-Франківську в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Гундяка В.Д., дату складання повного тексту рішення не зазначено) у справі № 300/530/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, суд -
                                                               ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
17.02.2021 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) завернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про:
-визнання протиправними дій до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови йому, як судді у відставці у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 19.12.2020 року у розмірі 90% та   зменшення відсотків до 76%; 
-зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу заборгованість з 19.02.2020 року по 01.01.2021 року, що виникла внаслідок неправомірної бездіяльності ГУ ПФУ у Івано-Франківській області у розмірі 90% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Івано-Франківського апеляційного суду про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді №04-12/128-20 від 02.03.2020 року без обмеження граничного розміру, у правовідносинах що виникли після дати ухвалення Конституційним судом рішення № 2-р/2020 з урахуванням виплачених сум;
-зобов`язання відповідача виплатити  позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.20201 року по день виконання цього рішення суду у розмірі 90% від заробітку 208   098 грн за мінусом виплачених сум за цей період.
- стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.
Рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 07 квітня 2021 року   у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою та письмовими поясненнями та проектом судового рішення, у яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким  позов задовольнити. Також позивачем  подано заяву до якої долучено судові рішення в інших справах. На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачем зазначено, що 12.08.2015 року припинено його повноваження, як судді у зв`язку з чим позивач набув право на  призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, що підтверджено постановою  Івано- Франківського  міського суду від 26.04.2016 року. Також вказує, що виходячи зі змісту норм Закону №1402-VIII, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у особи вислуги років, є незмінним. ОСОБА_1 зазначив, що призначений йому розмір грошового утримання, який становив 90% при виході у відставку, не може бути змінений надалі при перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди. Вказав, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 у нього виникли підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Тому просив суд зобов`язати відповідача провести з 19.02.2020 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Івано-Франківського апеляційного суду від 18.01.2021 №04-12/27-21, та здійснити виплату такого утримання з урахуванням виплачених сум.
Відповідач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач також повідомлений шляхом надіслання ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, зокрема, зворотне рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про відмову у  задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що не враховує посилання ОСОБА_1 стосовно наявності обґрунтованих підстав для обчислення його перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди працюючого судді, з огляду на положення частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
З урахуванням постанови Івано –Франківського міського суду від 26.04.2016 року (яка набрала законної сили) до проведення перерахунку, довічне грошове утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці обраховувалося з  90% суддівської винагороди  та становило 56 628,71 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі №300/1389/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/128-20, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. 
На виконання вказаного рішення суду, відповідачем проведено перерахунок  довічного грошового утримання позивача з урахуванням статті 142 Закону №1402-VIII,  за результатами якого основний розмір грошового  утримання  позивача визначено у  розмірі 76% суддівської винагороди, що складає  – 158 563,98 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  повідомило позивача листами від 12.01.2021 року,  від 09.02.2021 року  (а.с. 8-11 т.1) про обставини щодо здійсненого перерахунку його пенсії із застосуванням показника 76% суддівської винагороди, що складає  – 158 563,98 грн.
Не погодившись з такими діями відповідача щодо зменшення відсоткового показника суддівської винагороди з 90% до 76 %, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII).
У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 07.07.2010 №2453-VI.
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI “Про судоустрій і статус суддів”. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з цим, Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування” від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/1389/20 у рішенні від 14.09.2020 констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги з приводу того, що під час перерахунку грошового утримання судді у відставці  зі стажу позивача безпідставно виключено  два роки служби в армії, за рахунок чого  позивачу зменшено відсоток грошового забезпечення позивача  колегією суддів враховано таке.
Відповідно до пункту 33    розділу III Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про Вищу раду правосуддя» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом та підставами спору. Зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 521/2593/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17 та від 29 квітня 2020 року у справі 426/12415/16-а, обставини яких є подібними, Верховний Суд зазначив:
"Відповідно до частини третьої   статті 141 Закону № 2453-VI   (у редакції до внесення змін   Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", які визнані неконституційними   рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12.12.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон № 192-VIII)) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
За правилами частини першої   статті 120 Закону № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається   статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами   статті 135 Закону № 2453-VI   до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;
2)   члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3)   судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону   № 2453-VI   (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності   Законом № 192-VIII, яким   Закон № 2453-VI   було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності   Законом № 2453-VI   зазначені правовідносини регулювались   Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів"   (далі - № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої   статті 43 Закону № 2862-ХІІ   кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час набрання чинності   Законом № 2453-VI   (30.10.2010) діяла   постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".
Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до   статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої   статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI "Про військовий обов`язок і військову службу"   час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Враховуючи викладене вище, Верховний Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності   Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Це підтверджується також положеннями   Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", яким були внесені зміни в   Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
<…> невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним".
Суд апеляційної інстанції  не знаходить підстав для відступу від вказаних правових висновків у справі, що розглядається, а відтак період служби  позивача в армії тривалістю два роки підлягає до зарахуванню до стажу позивача з якого обраховується грошове забезпечення судді у відставці.
Стосовно ж решти доводів апеляційної скарги, які стосуються зменшення відсотку грошового забезпечення  судді у відставці, то як слідує із змісту листів відповідача від 12.01.2021 року  від 09.02.2021 року  (яким позивача поінформовано про зменшення відсотку грошового забезпечення із 90% до 76%), то до стажу позивача з якого обраховується грошове утримання  судді у відставці  зараховано лише 33 роки  перебування на посаді судді  за нормами  частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII. При цьому,  до стажу позивача з якого обраховується грошове утримання  судді у відставці   протиправно не зараховано періоду служби  позивача в армії тривалістю два роки, який (як зазначено судом вище) також  підлягає до зарахування.
Згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Суд зазначає, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по   Закону №2453-VI, а розмір суддівської винагороди - по   Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по   Закону №1402-VIII   у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за   Законом №2453-VI, так як   Закон №2453-VI   передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а   Закон №1402-VIII - 50   відсотків за 20 років суддівського стажу.
В свою чергу, частина третя   статті 142 Закону №1402-VIII не визнавалась Конституційним судом України не конституційною.
Зокрема, згідно висновку Конституційного Суду України, викладеного у пункті 16 Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
За таких обставин, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI. При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як на це посилається позивач.
Як наслідок, право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого виключно цим же Законом.
З урахуванням приведених положень законодавства та фактичних обставин  справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення довічного грошового утримання для позивача, як судді у відставці  (за 20 років стажу -50%, та додатково за 15 років стажу х 2% = 30%) у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Відносно ж доводів позивача щодо обмеження його конституційних прав та обмеження рівня гарантій незалежності, то колегія суддів зазначає, що внаслідок проведеного відповідачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 14.09.2020 по справі №300/1389/20, розмір довічного грошового утримання позивача, з урахуванням відсоткового розміру суддівської винагороди, з якої обчислено довічне грошове утримання збільшився більш ніж вдвічі (158 563,98 грн), у порівнянні із розміром довічного грошового утримання ОСОБА_1 , встановленого до проведення спірного перерахунку (56 628,71 грн), виходячи із 90% суддівської винагороди.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 6   статті 139 КАС України   якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  судового збору у розмірі 1135 грн.
Керуючись ст. ст.   308,   311,   315,   317,   321,   325,   328,   329   Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 07 квітня 2021 року  у справі № 300/530/21  скасувати.
Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 з 19.02.2020 року виходячи з розміру 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  (Код ЄДРПОУ 20551088, адреса: вул. Січових Стрільців, 15 м. Івано- Франківськ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса:   АДРЕСА_1 ) щомісячного грошового утримання судді у відставці  у розмірі 80%  суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 19.02.2020 року, з урахуванням  виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  (Код ЄДРПОУ 20551088, адреса: вул. Січових Стрільців, 15 м. Івано- Франківськ)  на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса:   АДРЕСА_1 )  судовий збір у розмірі  1135 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.