У Х В А Л А
07 червня 2021 року
м. Київ
справа № 1-2/2008
провадження № 13-92зво21

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 
перевірила заяву засудженого ОСОБА_16 про перегляд вирокуАпеляційного судуСумської області від 18червня 2008 року та ухвали Верховного Суду України від 03лютого 2009 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Апеляційного судуСумської області від 18червня 2008 року ОСОБА_16 було визнано винним і засудженоза ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115Кримінального кодексу України(далі – КК) із застосуванням положень частин 1 та 4 ст. 70 цього Кодексу до остаточногопокарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 03 лютого 2009 року вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_16 в частинізасудження його за ч.2 ст.121 КК змінено – перекваліфіковано його дії з цієї статті на ч.2 ст. 122 КК та призначено йому за цією статтею покаранняу виді позбавлення волі на строк 5 років.На підставі частин 1та 4 ст.70 цього ОСОБА_17 визначеноостаточне покарання у виді довічного позбавлення волі зконфіскацією всього майна.
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Дембо та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_16 (заява 15611/19) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_16 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами, у якій просить судові рішення скасувати в частині призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, ухвалити нове рішення, яким звільнити йоговід подальшого відбування покарання, оскільки він відбув майже 16 років позбавлення волі, що перевищує максимальну межу строкового покарання, встановленого ч. 2 ст. 63 КК.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_16 необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
11 березня 2021 року ЄСПЛ у справі «Дембо та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_16 (заява 15611/19), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_16 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19  січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutioinintegrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
Щодо ОСОБА_16 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судового рішення, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_16 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата 
ухвалила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_16 про перегляд за виключними обставинами вирокуАпеляційного судуСумської області від 18 червня 2008 року та ухвали Верховного Суду України від 03лютого 2009 року.
Заяву ОСОБА_16 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                         ОСОБА_1 

Судді:                                     ОСОБА_2                                              ОСОБА_9 
ОСОБА_3                                            ОСОБА_10 
ОСОБА_4                                                 ОСОБА_11 
ОСОБА_5                                             ОСОБА_12 
ОСОБА_6                                         ОСОБА_13 
ОСОБА_7                                                ОСОБА_14 
ОСОБА_8                                                   ОСОБА_15