ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2021 року           справа №200/193/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року (повне судове рішення складено 10 лютого 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/193/21-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі – Управління) про зобов`язання повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.
Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління № 922 від 24 червня 2020 року про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) та зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058-IV від 22 червня 2020 року, яким перевести з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Управління від 24 червня 2020 року № 922 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Таке рішення позивач вважав незаконним та таким, що порушує його конституційні права.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов. Апелянт наголошує, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Враховуючи, що позивач на час смерті батька був пенсіонером та перебував на його утриманні, так як одержував від нього допомогу, що була для апелянта постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки розмір його пенсії був значно меншим, ніж у батька, а тому він має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Також позивач просив врахувати, що під час розгляду його позову судом першої інстанції не взято до уваги висновки Вищого адміністративного суду, які викладені в ухвалі суду від 29.05.2012 за аналогічною справою, за якою пенсіонер (позивач), який також перебуває на обліку у відповідача та на даний час отримує відповідну пенсію по втраті годувальника з тих самих підстав за висновками Вищого адміністративного суду.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 . Є інвалідом І групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності.
22 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління через WEB-портал із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 1058-IV.
Рішенням Управління № 922 від 24 червня 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку із ненаданням документів, що підтверджують настання інвалідності до 18 років, а тому управлінням прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника. 
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, яку йому встановлено на підставі акту огляду МСЕК АБ № 025992 від 20.10.1994, яким встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням. Повторним оглядом МСЕК від 10.01.2012 підтверджено першу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10-ААБ № 283053. 
Отже, на момент встановлення інвалідності ОСОБА_1 було 19 років.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 12  серпня 2010 року було зроблено відповідний актовий запис № 129 за місцем реєстрації відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 років померла мати позивача – ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис 23.04.2020 року за № 120, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій Управління під час прийняття рішення № 922 від 24.06.2020 про відмову у переведені ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Слід зазначити, що статтею 36 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.
Тобто, для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно дві умови по-перше особа повинна бути непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника і по друге вона повинна бути на утриманні померлого годувальника на день його смерті.
Обидві ці умови повинні бути одночасними.
Для реалізації норми ч. 1 зазначеної статті в частині 2 ст. 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності – один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Згідно з ч.3 ст.36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з п.3 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Пунктом 5 ст.45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Слід наголосити, що п.2 ч.1 ст.36 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що непрацездатними членами сім`ї (для призначення/переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника) вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Згідно витягу із ату огляду у МСЕК від 20.10.1994 ОСОБА_1 отримав інвалідність внаслідок токсичного отруєння, що сталось 30.06.1994, тобто після досягнення ним 19 років.
Отже, відповідно до вимог Закону якщо особа не досягла пенсійного віку або не є особою з інвалідністю вона є працездатною.
Доводи позивача про те, що він за життя батька постійно знаходився на його утриманні, а матеріальна допомога, яку він отримував, була для ОСОБА_1 основним та постійним джерелом для існування, на думку суду є безпідставними та такими що не мають можуть братися до уваги, як причина для зобов`язання Пенсійного фонду перевести позивача на пенсію по втраті годувальника.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що та обставина, що ОСОБА_1 був на повному утриманні померлого годувальника, не є належною умовою для переходу на пенсію по втраті годувальника, оскільки позивач не підпадає під визначення непрацездатних членів сім`ї відповідно до п. 2 ч.1 ст.36 Закону № 1058-IV та не відповідає вимогам, які необхідні для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відповідач діяв правомірно.
Висновки Вищого адміністративного суду згідно діючого процесуального законодавства не є обов`язковими для врахування судами при постановленні рішень.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позов не підлягає задоволенню. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 200/193/21-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 27 травня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            І.В. Геращенко
                                                                                                                                                                                                                                                  А.В. Гайдар