Постанова 
Іменем України                                       
02 червня 2021 року
м. Київ
справа № 585/2261/19
провадження № 61-3959св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 ,
відповідачі: Роменська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок, Сумська обласна організації Українського товариства мисливців і рибалок, громадська організація «Українське товариство мисливців і рибалок»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на постанову Сумського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В І., Левченко Т. А., від 17 лютого 2021 року.
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Роменської районної організації Українського товариства мисливців 
і рибалок (далі - Роменська РО УТМР), Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Сумська ОО УТМР), громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» 
(далі - ГО «УТМР») про визнання незаконним та скасування наказу 
про звільнення, поновлення на роботі.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що з грудня 2005 року він є засновником Роменської РО УТМР. 11 лютого 2017 року на черговій звітно-виробничій конференції його було обрано головою ради Роменського         РО УТМР, який є одночасно і головою президії ради Роменської РО УТМР, на строк до 10 лютого 2024 року. 15 січня 2019 року в телефонному режимі його було повідомлено про проведення зборів, та в приміщенні Роменського РО УТМР невідомі йому особи повідомили про його нібито відсторонення від займаної посади. Після цього, у лютому 2019 року від старшого бухгалтера Роменської РО УТМР йому стало відомо про блокування рахунків організації та внесення до Єдиного державного реєстру змін щодо керівництва юридичної особи. 07 березня 2019 року співробітниками поліції був опечатаний його робочий кабінет та його було позбавлено доступу до робочого місця. 
Позивач вказував на те, що реєстрація зміни керівництва Роменського РО УТМР державним реєстратором була проведена з недотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних 
осіб-підприємців та громадських формувань», зокрема не було надано реєстру осіб (громадян), які брали участь в засіданні уповноваженого органу управління юридичної особи, а наданий наказ про його звільнення видано неуповноваженим органом. Також зазначав, що надана Роменською РО УТМР копія протоколу засідання президії відрізняється від протоколу, що міститься в реєстраційній справі. Позивач наголошував на тому, що рішення про його звільнення з посади було прийнято неуповноваженим на те органом, оскільки президія ради Сумської обласної організації УТМР таких повноважень не має, а конференцією, за погодженням із президією Всеукраїнської ради УТМР, рішень про зміну керівництва Роменської РО УТМР не приймалося.
ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачі при його звільненні безпідставно керувалися статутом товариства в редакції 2016 року, оскільки установчими зборами засновників громадської організації Роменська РО УТМР статут не затверджувався, відомості про статутні документи відсутні також і в реєстраційній справі відповідача. Позивач наголошував також і на тому, що при його звільненні не були дотримані положення КЗпП України, звільнення проведено неуповноваженим органом, за відсутності правових підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, та без дотримання строків накладення такого дисциплінарного стягнення, як звільнення. 
Із урахуванням зазначеного,  ОСОБА_1  просив позов задовольнити, визнати незаконним наказ президії ради Сумської ОО УТМР № 183-К               від 15 січня 2019 року про звільнення його з посади голови ради та президії ради Роменської РО УТМР і поновити його на посаді голови ради та президії Роменської ради РО УТМР.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області, у складі судді Євтюшенкової В. І., від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні позивача із займаної посади відповідач не допустив порушення його трудових прав, наказ про звільнення відповідає нормам чинного законодавства. Твердження позивача про те, що Роменська РО УТМР є повністю самостійною самоврядною організацією не відповідає дійсності.            ОСОБА_1 звільнено у відповідності до порядку, визначеного статутом громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок». Управлінням Держпраці в Сумській області проведено інспекційне відвідування Роменської РО УТМР та Сумської ОО УТМР щодо дотримання норм законодавства про працю при звільненні позивача, за результатами якого порушень законодавства не встановлено. Звільнення позивача відбулося в межах строків, визначених частиною другою статті 148 КЗпП України. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області                            від 23 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано незаконним та скасовано наказ президії ради Сумської ОО УТМР № 183-К від 15 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади голови ради та президії ради Роменської РО УТМР. Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської РО УТМР. Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосудом першої інстанції не було надано належної оцінки посадовим обов`язкам позивача, як голови президії ради Роменської РО УТМР. Матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що до посадових обов`язків позивача належали функції з безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей. Враховуючи те, що позивач, який здійснював функції розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, наказ про його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України підлягає скасуванню як незаконний.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
10 березня 2021 року до Верховного Суду Сумська ОО УТМР подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року і залишити в силі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада       2020 року.
Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 537/4791/16-ц та від 11 червня 2020 року                                     у справі № 753/12199/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, що при вирішенні спору апеляційним судом не було застосовано положення статті 233 КЗпП України. Апеляційним судом не було надано оцінки пропуску позивачем строку на звернення до суду із цим позовом, про що у відзиві на апеляційну скаргу наголошувалося відповідачем. Висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду із цим позовом не були предметом перегляду у суді апеляційної інстанції. Заявник наголошує на тому, що позивачем були пропущені строки, визначенні статтею 233 КЗпП України, на звернення до суду із цим позовом. Також, на думку Сумської ОО УТМР, апеляційним судом було неправильно застосовано до спірних правовідносин положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.   
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Роменської РО УТМР, Сумської ОО УТМР, ГО «УТМР» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботіпризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргуОСОБА_1 посилається на те, що оскаржена постанова апеляційного суду ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права і є законною та обґрунтованою. Викладені заявником у касаційній скарзі доводи про те, що апеляційним судом не дотримано положення статті 233 КЗпП України, суперечать фактичним обставинам справи. Апеляційним судом правильно застосовано положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
У поданому відзиві на касаційну скаргупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що апеляційним судом правильно застосовано положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, а оскаржуваний наказ було видано неуповноваженим органом, який не має відношення до Роменської РО УТМР. Окрім того, позивачу так і не було видано трудову книжку роботодавцем, а тому посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не застосовано до спірних правовідносин положення статті 233 КЗпП України є безпідставними. Представник позивача також просить врахувати його бажання взяти участь під час розгляду справи в касаційній інстанції. 
Слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням                статті 400 цього Кодексу.
У поданій відповіді на відзив ОСОБА_1 Сумська ОО УТМР посилається на те, що доводи відзиву не спростовують обґрунтованих посилань касаційної скарги на незаконність постанови апеляційного суду щодо незастосування до спірних правовідносин положень статті 233 КЗпП України. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
11 лютого 2017 року на засіданні ХVІ звітно-виборчої конференції Роменської РО УТМР ОСОБА_1 було обрано головою Роменської                   РО УТМР.
12 лютого 2017 року було видано наказ за підписом голови Роменської РО УТМР ОСОБА_1, відповідно до якого останній з 12 лютого          2017 року приступив до виконання своїх обов`язків - голови ради Роменської РО УТМР з оплатою праці згідно штатного розпису.
Наказом голови Сумської ОО УТМР № 55/10-к від 30 квітня 2017 року ОСОБА_1 призначено головою Роменської РО УТМР з 11 лютого            2017 року по 10 лютого 2024 року з окладом відповідно до штатного розкладу.
На виконання постанови президії Всеукраїнської ради громадської організації Українського товариства мисливців і рибалок від 26 липня          2018 року за № 10-5/6 комісією у складі: голови ревізійної комісії ВР УТМР Алієвої Н. П., голови президії Чернігівської обласної організації УТМР          Сачок О. М., члена ревізійної комісії УТМР ОСОБА_4 , проведено фінансову перевірку роботи Роменської РО УТМР, а саме: доходів та видатків Роменської РО УТМР, документообігу, нарахування заробітної плати, авансових звітів, орендних відносин, обліку матеріальних цінностей, основних засобів, організаційно-масової роботи.
За наслідками вказаної перевірки 15 серпня 2018 року складено акт, в якому зафіксовані наступні недоліки в роботі голови президії Роменського РО УТМР: невиконання рішень ради УТМР щодо укладання договорів оренди, положення про преміювання та надання матеріальної допомоги, обліку основних засобів; штатний розпис затверджений з порушеннями, штатні одиниці не відповідають дійсності, у 2016-2018 роках частина штатних одиниць була переведена на виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру, при цьому працівники виконували роботу щомісячно; контрольно-ревізійна робота за 2010-2016 роки не проводилася, а у звіті контрольно-ревізійної комісії за 2017 рік були відмічені порушення бухгалтерського обліку. Також комісією виявлені порушення щодо: складання наказів по особовому складу та господарській роботі, веденню особових карток, нарахування премій та матеріальної допомоги, укладенню договорів оренди (відсутність узгодження з вищестоящою організацією, актів прийому-передачі приміщень, різний розмір орендної плати), порушення ведення бухгалтерського обліку та інше.
20 грудня 2018 року на засіданні президії Всеукраїнської ради УТМР               прийнято постанову «Про розгляд акту ревізійної комісії УТМР щодо порушень фінансово-господарської діяльності Роменською РО УТМР»             за № 13-3. Президія ВР УТМР постановила - виключити ОСОБА_1 ,         ІНФОРМАЦІЯ_1 , із членів УТМР; позбавити його звання «Почесний член УТМР»; вважати недійсним посвідчення «Почесного члена УТМР», видане на ім`я ОСОБА_1 ; у відповідності до пункту 6.11.3 статуту УТМР направити на розгляд Всеукраїнської ради УТМР подання щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з порушенням ним вимог цього статуту, посадових обов`язків, виключення із членів товариства; враховуючи приписи пункту 4.9 статуту УТМР щодо неможливості обіймання керівних посад в УТМР виключених з членів УТМР осіб, доручити голові президії ради Сумської обласної організації УТМР Харченку Ю. С. відповідно до пункту 4.9 статуту УТМР вирішити питання щодо призначення у встановленому порядку тимчасово виконуючого обов`язки голови Роменської районної ради УТМР; визначити, що тимчасово виконуючий обов`язки голови Роменської РО УТМР має винести на розгляд ради Роменської РО УТМР питання щодо скликання конференції Роменської РО УТМР, яка має обрати нового голову цієї організації.
Постановою № 11-2 від 20 грудня 2018 року Всеукраїнської ради УТМР вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади голови президії та її ради Роменської РО УТМР відповідно до пункту 6.11.2.4, частини «е» статуту УТМР та доручено голові президії ради Сумської ОО УТМР Харченку Ю. С. документально оформити звільнення; президії ради Сумської обласної організації УТМР у відповідності до пункту 6.9 статуту УТМР призначити тимчасово виконуючого обов`язки голови Роменської РО УТМР та привести відповідні заходи по ознайомленню членів організації з даною постановою.
11 січня 2019 року проведено засідання президії ради Сумської ОО УТМР, в якому брало участь 9 осіб, до порядку денного було включено також і питання звільнення ОСОБА_1 з посади голови президії та ради Роменської РО УТМР, за результатами розгляду якого було постановлено: погодитися із текстом наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 15 січня 2019 року; призначити тимчасово виконуючим обов`язки голови ради та президії ради Роменської РО УТМР ОСОБА_6 з 15 січня 2019 року до проведення позачергової конференції; головному бухгалтеру ОСОБА_5 провести прийомку-передачу основних засобів та матеріальних цінностей; уповноважити ОСОБА_6 представляти Роменську РО УТМР для здійснення реєстраційних дій.
Наказом голови президії ради Сумської ОО УТМР Харченко Ю. С. № 183-к  від 15 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади голови ради та президії ради Роменської РО УТМР на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку з учиненням ним винних дій, які дають підстави втрати довіри до нього, як до працівника, що безпосередньо  обслуговує грошові цінності (займається їх розподілом). Бухгалтерію Роменської РО УТМР зобов`язано виплатити ОСОБА_1 грошові компенсації за невикористані щорічні відпустки. 
Згідно актів, складених 15 січня 2019 року членами комісії у складі голови президії ради Сумської ОО УТМР Грищенко М. І. головного бухгалтера ОСОБА_5 , членів ревізійної комісії Сумської ОО УТМР ОСОБА_11, ОСОБА_7 , в присутності бухгалтера Роменської РО УТМР ОСОБА_8 , ОСОБА_1 відмовився отримати трудову книжку з записом згідно наказу про його звільнення, відмовився провести прийом передачу основних засобів і матеріальних цінностей без рішення Роменської РО УТМР і його адвокатів, а також від отримання наказу про своє звільнення.
З копії журналу вхідної документації Роменської РО УТМР слідує, що                   15 січня 2019 року надійшла постанова президії Всеукраїнської ради УТМР                 від 20 грудня 2018 року щодо звільнення голови президії ради Роменської РО УТМР ОСОБА_1 із займаної посади, наказ про звільнення № 183-к та наказ № 184-к про призначення т. в. о. організації надійшов від Сумської       ОО УТМР також 15 січня 2019 року, а також постанова Всеукраїнської ради УТМР про розгляд акту ревізійної комісії УТМР щодо порушення фінансово-господарської діяльності Роменською РО УТМР.
Згідно протоколу засідання Роменської РО УТМР № 1 від 16 січня 2019 року, на засіданні був присутній позивач ОСОБА_1 та 20 членів ради. На засіданні були зачитані вголос накази Сумської ОО УТМР від 15 січня       2019 року за № 183-к (про звільнення ОСОБА_1 ) та наказ № 183-3 к             від 15 січня 2019 року (про призначення т. в. о. Роменської РО УТМР           ОСОБА_6). Постановлено не приймати до відома вимоги вищих керівних органів УТМР, а саме постанову президії Всеукраїнської ради УТМР               від 20 грудня 2018 року № 1303 «Про розгляд акту ревізійної комісії УТМР щодо порушень фінансово-господарської діяльності Роменською РО УТМР»; постанову Всеукраїнської ради УТМР від 20 грудня 2018 року № 11-2 «Про розгляд подання президії Всеукраїнської ради УТМР щодо звільнення голови президії ради Роменської РО УТМР ОСОБА_1 із займаної посади»; наказ голови президії Сумської ОО УТМР № 183-к від 15 січня        2019 року та наказ голови президії Сумської ОО УТМР № 184-к від 15 січня 2019 року. 
16 січня 2019 року позивачем, із зазначенням посади - голова Роменської РО УТМР, видано наказ № 99-к про те, що на виконання рішення ради Роменської РО УТМР № 1 від 16 січня 2019 року не потрібно брати до уваги наказ голови президії Сумської ОО УТМР № 183-к від 15 січня 2019 року та наказ голови президії Сумської ОО УТМР № 184-к від 15 січня 2019 року. Старшому бухгалтеру дана вказівка подати до ДФС у м. Ромни повідомлення відносно прийняття ОСОБА_6 на роботу. Зазначено, що ОСОБА_1 продовжує виконувати обов`язки голови Роменської РО УТМР.
18 січня 2019 року на засіданні президії Роменської РО УТМР було прийнято рішення на виконання вимог рішення ради Роменської РО УТМР № 1               від 16 січня 2019 року не брати до відома наказ голови президії Сумської  ОО УТМР № 183-к від 15 січня 2019 року та наказ голови президії Сумської ОО УТМР № 184-к від 15 січня 2019 року. Засідання відбувалось за присутності ОСОБА_1 .
Згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості про ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , звітні періоди з 2011 року по січень 2019 року. В січні 2019 року позивач отримав від роботодавця        6 000 грн.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04 квітня 2019 року на рахунок ОСОБА_1 15 січня 2019 року надійшли кошти (зарплата, Роменська районна ОР) у розмірі 5 637, 52 грн, 22 січня 2019 року - пенсія в розмірі 1 702, 18 грн, 29 січня 2019 року безготівкове поповнення (зарплата, Роменська РО) у розмірі 60 грн, 12 лютого 2019 року (зарплата, Роменська районна ОР) у розмірі 1 896, 70 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).
Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої            статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.
За змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.
Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений нормативними актами, посадовими інструкціями тощо.
Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, як правило, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Подібні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі            № 6-104цс14.
Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року          № 447/24, якою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва (далі - Перелік).
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, при вирішенні спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення, зокрема не надав оцінки посадовим обов`язкам позивача, як голови президії ради Роменської РО УТМР.
Надаючи оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд виходив із того, що посадові обов`язки голови президії ради районної організації УТМР, яка має статус юридичної особи, включають розпоряджання коштами, визначеними кошторисом згідно з законодавством України та рішеннями президії відповідної організації УТМР. В той же час матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що до посадових обов`язків позивача належали функції саме з безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей. Посада, яку обіймав позивач, відсутня у вказаному вище Переліку. 
Із урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України за відсутності для того підстав.
Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання наказу президії ради Сумської ОО УТМР № 183-К від 15 січня 2019 року слід визнати таким, що узгоджується, зокрема і з положеннями частини першої статті 233 КЗпП України, оскільки відповідачами не доведено достовірними й достатніми доказами фактів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, а також видачі трудової книжки ОСОБА_1 , зокрема направлення відповідної кореспонденції ОСОБА_1 . При цьому необхідно також враховувати, що органами Роменської РО УТМР, яка є самостійною юридичною особою, 16, 18 січня 2019 року прийняті рішення, якими підтверджено повноваження ОСОБА_1 як голови організації
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд за встановлених у цій справі обставин дійшов загалом обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті.
За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок залишити без задоволення.
Постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян  	
 	С. Ф. Хопта	
 	 	
 	В. В. Шипович