ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2021 р.                                                       Справа №914/2023/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя                                                                                 Желік М.Б.
суддів                                                                                               Орищин Г.В.
                                                                                                         Галушко Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» б/н від 25.02.2021 (вх.№01-05/760/21 від 26.02.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2021 (повний текст рішення складено 01.02.2021, суддя З.В. Горецька) 
у справі №914/2023/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л», м. Львів
до відповідача-1:Фізичної особи підприємця Третяк Олександра Сергійовича, м. Жовква
до відповідача-2:Фізичної особи підприємця Третяк Ольги Борисівни, м. Жовква
про компенсацію недоотриманої орендної плати  в розмірі 190 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 у справі №914/2023/20 в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з позивача на користь відповідачів витрати на професійну правову допомогу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2021 у справі №914/2023/20 та постановити нове рішення, котрим позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, та встановлено апелянту строк - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених недоліків, а саме для надання доказів сплати судового збору в розмірі 4279,50 грн. за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідачам встановлено строк на подання відзиву до 14.04.2021.
13.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому відповідач-2 просить залишити оскаржене рішення без змін та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., понесені під час апеляційного провадження.
Відповідач-1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Фізичної особи підприємця Третяк Олександра Сергійовича, Фізичної особи підприємця Третяк Ольги Борисівни про компенсацію недоотриманої орендної плати в розмірі 190 200,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 
24 вересня 2007 року ОСОБА_1 з власної ініціативи обумовила виникнення правовідносин з ТзОВ «АЙПІЄ-Л» щодо укладення протоколу про наміри між сторонами в майбутньому укласти договір купівлі - продажу нежитлового приміщення. Сам попередній договір не було укладено, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.
В 2018 році ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до ТзОВ «АЙПІЄ-Л» про стягнення коштів в розмірі 190 000,00 грн, сплачених на виконання попереднього договору купівлі-продажу приміщення магазину у торговому центрі по АДРЕСА_1 від 24.09.2007. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.07.2018  в позові   ОСОБА_1 до ТзОВ «АЙПІЄ-Л» відмовлено за безпідставністю, проте 30.05.2019 Львівським апеляційним судом було винесено постанову, в якій з ТзОВ «АЙПІЄ-Л» було стягнуто 190 000 грн. на користь ОСОБА_1 з посиланням на те, що кошти, які сплачувались вказаною особою на користь позивача було внесено без достатньої на це правової підстави, а відтак до вказаних коштів слід застосовувати правовий режим майна, набутого без достатніх підстав. Водночас вказаним рішенням було визнано неукладеним попередній договір купівлі-продажу та отримання завдатку.
Позивач стверджує, що виникла ситуація, при якій приміщення, яке могло б виступати предметом попереднього договору купівлі-продажу в майбутньому, було споруджено та обладнано власними силами позивача, втім відповідач самоусунулась від подальших дій щодо вчинення відповідних правочинів, в результаті чого між позивачем та відповідачами в подальшому існували лише орендні правовідносини.
29.10.2012 ОСОБА_1 звернулась із письмовою заявою на ім`я генерального директора ТзОВ «АЙПІЄ - Л» про переоформлення договору оренди нежитлового приміщення на її сина - ОСОБА_2 .
Провівши перевірку бухгалтерської документації (звітності) та укладених договорів з 24 вересня 2007 року до 31.01.2018 року, позивач встановив, що між позивачем та ФОП Третяк О.Б. укладались протокол про наміри №2/ від 24.09.2007 та договори оренди нежитлового приміщення від 11.01.2008; від 01.02.2008; від 01.11.2009; від 01.11.2010; від 01.11.2011. Між позивачем та ФОП Третяк О.С. укладались договори оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012; від 01.11.2013; від  01.11.2014; від 01.07.2016; від 01.11.2016.
Відповідно до наказу №6/1-ОД від 11.01.2008 року відповідачу   ОСОБА_1 було зменшено розмір орендної плати на суму 90345,00 грн., а в майбутньому, на підставі заяви відповідача - ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_2 було зменшено розмір орендної плати на суму 99 855, 00 грн., що підтверджується Довідкою № 06/120 від 10.09.2019 про цільове використання коштів сплачених   ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 на користь ТзОВ «АЙПІЄ-Л».
Окрім того, враховуючи умови пунктів 12.2. договорів оренди нежитлового приміщення, укладених в 2012-2016 роках сторони визнали, що кошти, які вносились орендарем протягом попередньої співпраці, мали лише три цільових призначення:  щомісячна орендна плата;  компенсація за спожиті комунальні послуги;  компенсація витрат орендодавця на облаштування об`єкту оренди. Також сторони задекларували, що 
на момент укладення вищезгаданих договорів оренди жодних інших договірних відносин між ними немає, а всі зобов`язання, незалежно від їх правової природи, що були у сторін до моменту укладення вищезазначених договорів оренди нежитлового приміщення, вважаються належно виконаними та/або припиненими.
З огляду на реальне виконання позивачем умов протоколу про наміри та отримання завдатку в частині спорудження об`єкта нерухомості та його оснащення, та, зважаючи на те, що відповідачем-1 так і не було укладено основного договору купівлі-продажу на умовах, передбачених попереднім договором купівлі-продажу та внесення завдатку, а існували лише орендні правовідносини, фактично утворилась ситуація, при якій відповідачі безпідставно користувався пільговими умовами оренди, а відтак ТзОВ «АЙПІЄ-Л» недоодержало прибуток, який у цій ситуації міг би бути одержаний.
Упущена вигода позивача підлягає компенсації відповідачем-1 зважаючи на те, що з огляду на засвідчену постановою Львівського апеляційного суду недійсність попереднього договору купівлі-продажу та отримання завдатку між ОСОБА_1 та ТзОВ «АИПІЄ-Л», остання безпідставно користувалась заниженим значенням орендних платежів в порівнянні з іншими орендарями. 
З покликанням на ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.623 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів на його користь збитки у  розмірі  упущеної вигоди - в розмірі 190 200,00 грн.
Відповідач 1 – ФОП Третяк О.С., заперечуючи позовні вимоги, зазначав, що виконав усі зобов`язання за договорами оренди приміщення №24 загальною площею 19.00 кв.м. в торговому центрі «Україна», які укладені з позивачем у  2012, 2013 та 2014 роках в повному обсязі, жодних змін до цих договорів не укладалось, а відтак компенсація недоотриманої орендної плати, як заявляє позивач - зі знижки на орендну плату є неправомірною і немає жодного договірного та правового підґрунтя. Окрім того, відповідач-1 просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.
Відповідач 2 – ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовної вимоги, зазначала, що попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.09.2017 та протокол про наміри не пов`язані з договорами оренди, укладеними в період з 01.02.2008 по 01.112010 між ФОП Третяк О.Б. та позивачем, а також з договорами оренди, укладеними в період з 01.11.2020 по 01.11.2013 між ОСОБА_2 та позивачем щодо оренди приміщення в торговому центрі «Калина» №24 загальною площею 19,00 кв.м., а долучені позивачем договори оренди від 01.07.2016 стосуються інших приміщень в торговому центрі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - №28 загальною площею 37,40 кв.м. та №32 загальною площею 37,40 кв.м.
Відповідач 2 стверджувала, що усі договори оренди приміщення, укладені з позивачем були виконані відповідачами у повному обсязі, що не заперечується самим позивачем та підтверджується поданими ним доказами  - договорами, у п.12.4 сторони на момент укладення кожного договору задекларували належне виконання будь-яких зобов`язань між сторонами, та довідкою №06/114 від 10.08.2020 про цільове призначення коштів, у якій зазначено про повну оплату орендних платежів.
Щодо поданих позивачем доказів відповідач 2 звернула увагу на те, що договір оренди №2 від 24.07.2007 не містить жодних реквізитів щодо предмету оренди; наказ ТзОВ «АЙПІЄ-Л» №6/1-ОД від 11.01.2008 є загальним, не стосується конкретно відповідачів та не має жодного відношення до справи; заява ОСОБА_1 від 29.10.2012 стосується передачі права оренди до ОСОБА_2 лише щодо приміщення площею 19,00 кв.м. в торговому центрі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №24; довідка №06/114 від 10.08.2020 про цільове призначення коштів не має зазначення щодо яких саме договорів здійснений в ній розрахунок.
Окрім того, позивач формулює позовну вимогу як стягнення компенсації недоотриманої орендної плати, посилається на норми Господарського та Цивільного кодексів України, якими регулюються питання упущеної вигоди, при цьому не зазначає в чому саме полягає порушення договірного зобов`язання з боку відповідачів, внаслідок якого позивач отримав збитки у вигляді недоотриманої орендної плати.
Також, відповідач-2 просила вирішити питання про застосування  наслідків спливу строків позовної давності.
Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновків про те, що у позові не зазначено та жодним чином не доведено підстав для застосування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такої міри відповідальності як стягнення збитків, оскільки для цього необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та збитками, а також вина відповідачів у заподіянні збитків, однак позивачем не доведений жоден із згаданих елементів, а договори оренди приміщення в торговому центрі «Україна» № 24 заг. пл. 19,00 кв.м., були виконані в повному обсязі. Щодо клопотань відповідачів про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову позовна давність до заявлених вимог не застосовується.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції не з`ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
Так, скаржник зазначає, що суд не в повному обсязі дослідив долучені позивачем до матеріалів господарської справи документи, а саме постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у цивільній справі №462/636/18, а також укладені між сторонами договори оренди нежитлового приміщення, зокрема, умови щодо зарахування грошових коштів на здійснення орендодавцем покращення об`єктів оренди, попередні судові рішення у подібних справах.
Апелянт вважає, що відповідачі порушили домовленості з орендодавцем щодо оренди нежитлових приміщень, порядку їх покращень та зарахування здійснених позивачем витрат на облаштування орендованих ними нежитлових приміщень. Відповідачі тривалий час користувались нерухомим майном, яке належить позивачеві та здійсненими ним покращеннями, а по завершенні співпраці звернулись до суду з вимогою стягнути з позивача вартість зарахованих останнім витрат на покращення цього майна. Вказані домовленості полягали у тому, що відповідачі погодились, що орендодавець вправі в односторонньому порядку зараховувати будь-які сплачені відповідачами грошові кошти в якості компенсації витрат орендодавця на облаштування об`єкту оренди, апелянт зарахував сплачені кошти, оскільки безперервно здійснював покращення орендованого майна. 
Зокрема, сторони обумовили цільове призначення коштів, які вносились орендарями; щомісячна орендна плата, компенсація за спожиті комунальні послуги, компенсація витрат орендодавця на облаштування об`єкта оренди. Сторони також погодились, що кошти, сплачені орендарем як компенсація витрат орендодавця на облаштування об`єкту оренди, поверненню не підлягають. Залишок таких коштів, за письмовим погодженням орендодавця може бути зараховано в рахунок часткового погашення орендної плати, графік такого погашення визначає орендодавець. Кошти, отримані орендодавцем на підставі попередніх договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та інших прихідних касових документів в повному обсязі повернені орендарю шляхом зменшення ставки орендної плати договорів оренди нежитлових приміщень попередніх років, такі кошти поверненню не підлягають. 
Суд не надав правової оцінки вказаним умовам договорів. Натомість постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 у справі №462/636/18, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 та безпідставно стягнув з ТзОВ «АЙПІЄ-Л» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 190  000,00 грн. Апелянт не міг припускати, що Львівський апеляційний суд постановою у цивільній справі втрутиться в обумовлені сторонами домовленості щодо оренди нерухомого майна та в порушення ч.5 ст.11 ЦК України змінить правовідносини сторін, а саме встановить для ТзОВ «АЙПІЄ-Л» обов`язок щодо повернення ОСОБА_1 зарахованих коштів на покращення (облаштування) об`єкту оренди. 
Апелянт просить врахувати судові рішення першої, апеляційної та касаційної інстанцій у подібних справах - №914/1836/15, 914/4593/13 та заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу особам, які не приймали участь у справі та не надали належних і допустимих доказів на підтвердження наданих послуг.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 – ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив те, що позовна вимога ТзОВ «Айпіє-Л» про компенсацію недоотриманої орендної плати є по своїй правовій природі упущеною вигодою, докази якої відсутні у справі та позивачем не надані. Відповідач-2 покликається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц, проте, що вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.  Відповідач-2 наголошує, що договори оренди, укладені між позивачем та відповідачами були виконані у повному обсязі, позивачем було надано договори оренди різних приміщень, а правовідносини у справі №462/636/18, на постанову Львівського апеляційного суду у якій покликається апелянт, не пов`язані з договорами оренди та вимогами щодо стягнення упущеної вигоди.
Щодо розподілу судових витрат в оскарженому рішенні, відповідач-2 стверджує, що обсяг наданих їй послуг в розмірі 8  000,00 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги, укладеним між ОСОБА_1 та АБ «Олександри Ружицької» та актом приймання-передачі від 14.09.2020, наданими нею в суді першої інстанції. 
Також у відзиві відповідач-2 просить стягнути з апелянта витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., понесені в апеляційній інстанції.
Відповідач-1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідач-2 - ОСОБА_1 станом на день подання позову у справі не є фізичною особою-підприємцем. 
Так, відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до реєстру внесено запис №23980060002002568 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем на підставі власного рішення (таку інформацію також долучено до позовної заяви - а/с 63). 
За змістом статей 51, 52, 598– 609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності – фізичної особи-підприємця (з внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 по справі №916/559/17).
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої  статті 20 ГПК України).
З аналізу вказаних норм права вбачається, що фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.
Водночас, суд першої інстанції, не встановивши обставини припинення підприємницької діяльності відповідача-2 у справі, у резолютивній частині оскарженого рішення ухвалив стягнути з позивача на користь Фізичної особи-підприємця Третяк Ольги Борисівни понесені фізичною особою витрати на професійну правничу допомогу. 
Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини спору.
До позовної заяви додано попередній договір №2/ від 24.09.2007 про укладення між ТзОВ «Айпіє-Л» та ОСОБА_1 договору купівлі - продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку, відповідно до якого ТзОВ «Айпіє-Л» зобов`язався продати, а покупець купити у строк до 31.12.2017 за укладеним між продавцем та покупцем договором купівлі-продажу нежитлове приміщення, що буде знаходитися в АДРЕСА_1 .
У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі №462/636/18 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Айпіє-Л» про стягнення коштів, сплачених позивачем на виконання умов вказаного попереднього договору, встановлено, що попередній договір №2/ від 24.09.2007 є неукладеним та стягнуто з ТзОВ «Айпіє-Л» на користь ОСОБА_1 190  000,00 грн. безпідставно набутих коштів.
01.02.2008 ТзОВ «Айпіє-Л» та фізична особа підприємець Третяк Ольга Борисівна уклали договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19.кв.м.
У п.2.1. договору сторони обумовили, що орендна плата визначається за домовленістю сторін і на момент укладення договору становить 1425 гривні в місяць; при зміні собівартості утримання і експлуатації об`єкту оренди, орендодавець залишає за собою право на зміну розміру оренди, про що зобов`язується повідомити орендаря не пізніше, ніж за 10 днів, орендна плата індексується згідно з індексом інфляції.
Орендар щомісячно, до 10 числа поточного місяця, попередньою оплатою сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі, передбаченому п.2.1. договору шляхом внесення її готівкою в касу орендодавця або в безготівковому порядку на його поточний рахунок.
В п.4.12. договору обумовлено обов`язок орендаря здійснювати необхідний поточний ремонт об`єкту оренди за рахунок власних коштів.
Орендодавець надає орендарю об`єкт оренди на термін з 01.02.2009 до 31.10.2009 (п.7.1. договору), договір набуває чинності від моменту його підписання сторонами і діє до закінчення терміну оренди, а в частині повного їх завершення (п.7.2.).
01.11.2009 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19.кв.м на аналогічних умовах з терміном дії до 31.10.2010.
01.11.2010 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19.кв.м на аналогічних умовах з терміном дії до 31.10.2011 та розміром орендної плати 1710 гривень в місяць.
29.10.2012 ОСОБА_1 звернулась до орендодавця із заявою про оформлення договору оренди нежитлового приміщення адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19.кв.м на її сина ОСОБА_2 з 01.11.2012.
01.11.2012 ТзОВ «Айпіє-Л» та фізична особа підприємець Третяк Олександр Сергійович уклали договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19.кв.м.
В договорі погоджено, що орендна плата визначається за домовленістю сторін і на момент укладення договору становить 166 грн. за один метр квадратний. Загальна сума щорічної орендної плати встановлюється в розмірі 3154 грн. в місяць. У вартість орендної плати входить плата за послуги моніторингу об`єкта оренди. Орендна плата індексується згідно з індексом інфляції раз на три місяці. (п.2.1. договору). При здійсненні орендарем діяльності за договором франчайзингу з представництва торгових марок йому може надаватись знижка зі сплати орендної плати в розмірі 5%. (п.2.5. договору).
Відповідно до п.4.12. орендар має обов`язок за рахунок власних коштів здійснювати необхідний поточний ремонт об`єкту оренди.
Відповідно до п.12.2. договору сторони визнають, що кошти, які вносились орендарем протягом попередньої співпраці, мали лише три цільових призначення: щомісячна оплата, компенсація за спожиті комунальні послуги та компенсація витрат орендодавця на облаштування об`єкту оренди, поверненню не підлягають, із зазначених коштів за письмовим погодженням орендодавця, може бути зараховано в рахунок часткового погашення орендної плати, розмір погашення визначає орендодавець.
Сторони декларують, що на момент укладення даного договору жодних інших договірних відносин між ними немає. Усі зобов`язання між сторонами на момент укладення цього договору відсутні.
Термін дії оренди з 01.11.2012 по 31.10.2013 (п.7.1.), договір набирає чинності від моменту його підписання сторонами і діє до закінчення терміну оренди, а в частині розрахунків – до завершення.
01.11.2012 ТзОВ «Айпіє-Л» та ФОП Третяк О.С. підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , загальною площею 19,00 кв.м.
01.11.2013 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19,00 кв.м на аналогічних умовах з терміном дії до 31.10.2013, розмір щомісячної орендної плати 3173 гривні.
01.11.2014 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №24, ТЦ «Україна» І пов., загальною площею 19,00 кв.м на аналогічних умовах з терміном дії до 31.10.2014, розмір щомісячної орендної плати 3781 гривні.
01.07.2016 ТзОВ «Айпіє-Л» та фізична особа підприємець Третяк Олександр Сергійович уклали договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , загальною площею 37,40 кв.м., терімном дії до 31.10.2016.
У розділі 13 вказаного договору сторони обумовили, що на момент укладення договору жодних інших договірних відносин між ними немає, усі зобов`язання, незалежно від їхньої правової природи, що були у сторін до 01.11.2016 року слід вважати виконаними та/або припиненими, а отже, будь-які зобов`язання між сторонами на моменту укладення договору відсутні, кошти, отримані орендодавцем на підставі попередніх договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та інших прихідних, касових документів у повному обсязі повернені орендарю шляхом зменшення ставки оренди орендної плати договорів оренди нежитлових приміщень попередніх років, тому сторони даного договору декларують про повний взаєморозрахунок між собою.
01.11.2016 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 37,40 кв.м на аналогічних умовах з терміном дії до 31.10.2017.
Факт приймання-передачі нежитлового приміщення підтверджується відповідними актами.
01.11.2017 сторони уклали додаткову угоду до договору оренди від 01.11.2016, за умовами якої продовжено термін оренди до 01.11.2018.
Товариством з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» видано наказ №6/1-ОД від 11.01.2008 про врегулювання договірних відносин з орендарями ТВК «Південний», відповідно до якого бухгалтерія товариства мала провести перерахунок залишків  коштів, сплачених орендарями ТВК «Південний» як компенсацію витрат ТзОВ «Айпіє-Л» на облаштування об`єкту оренди станом на січень 2008 року та надати до 01 лютого 2008 року попередньо погоджену відомість першому заступнику генерального директора для затвердження і подальшого врахування при встановленні справедливої вартості орендної плати; за рахунок коштів, сплачених орендарями ТВК «Південний» як компенсацію витрат ТзОВ «Айпіє-Л» на облаштування об`єктів оренди, проведених ремонтних будівельних та рекламно-дизайнерських покращень у торгівельному приміщенні, зменшити орендарям розмір щомісячної загальної орендної плати рівними частинами до повного взаєморозрахунку.
Доказів обізнаності орендарів з наказом №6/1-ОД від 11.01.2008, а також доказів внесення змін до договорів оренди стосовно порядку здійснення оплати, зокрема, стосовно надання знижки, чи уточнень щодо обов`язку орендаря здійснювати поточний ремонт об`єкту оренди за свій рахунок, матеріали справи не містять.
Також позивач надав довідку №06/114 від 10.08.2020, що видана на підставі наказу Генерального директора ТзОВ «АЙПІЄ-Л» №6/1-ОД від 11.01.2008 про цільове призначення коштів, сплачених ФОП Третяк О.Б. та ФОП Третяк О.С. на користь ТзОВ «АЙПІЄ-Л». Зміст довідки відображає період, суму орендної плати сплаченої за конкретний період та суму знижки за цей період. 
У довідці зазначено, що загальна сума зменшення розміру щомісячної орендної плати ФОП Третяк О.Б. та ОСОБА_2 за період з лютого 2008 року до січня 2018 року становить 190  200,00 грн., однак, довідка не містить посилань на договори оренди нежитлових приміщень, на орендну плату по яких надавалась знижка, реквізитів таких договорів тощо. Разом з цим, шляхом співставлення строку дії кожного з договорів оренди нежитлових приміщень із періодами, зазначеними в довідці, апеляційний суд встановив, що розмір сплаченої відповідачами орендної плати у відповідний період відповідає розміру орендної плати, обумовленому на цей період в договорі. Таким чином, надана позивачем довідка може свідчити лише про повну оплату за договорами оренди.
З покликанням на ст.ст. 224, 225 ГК України, с.623 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів на його користь збитки у розмірі упущеної вигоди - 190 200,00 грн. 
Відповідно до положень частин першої - третьої  статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень  статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.
Статтею 224 ГК України  передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до положень частини першої  статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється, серед іншого, у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. 
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. 
У свою чергу, відповідачі повинені довести, що в їх діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, завданими потерпілій особі. Адже, позивачу слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті  13, статей  74,  76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
За приписами ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.2, 3, 4 ст.623).
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 у справі № 916/450/20, від 03.11.2020 у справі № 916/3563/19, від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.
Системний аналіз положень частини першої статті  42, частини першої статті  44 ГК України  дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Відтак, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання. (Висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17)
Як вбачається зі змісту позовної заяви підставою звернення до суду визначено те, що відповідачі безпідставно сплачували знижену вартість плати за оренду нежитлових приміщень. 
Однак, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач-1 або відповідач-2 користувались заниженим значенням орендних платежів.
Так, договори оренди нежитлових приміщень, укладені позивачем з ФОП Третяк О.Б. не містять умов щодо порядку оплати оренди, які б передбачали надання знижки в рахунок сплаченого ОСОБА_1 завдатку на підставі попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.
Попередній договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_1 є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо предмету майбутнього договору купівлі-продажу, відтак не можливо встановити зв`язку між договірними відносинами сторін, що стосуються попереднього договору купівлі-продажу чи протоколу про наміри його укладення, і орендними договірними відносинами сторін, які мали місце в подальшому. 
Наказ №6/1-ОД про врегулювання договірних відносин з орендарями ТВК «Південний» не містить персоніфікованого переліку орендарів та відповідних орендованих площ, тому з такого наказу не можна зробити об`єктивного висновку, що такий стосується відповідачів у справі та орендованих ними приміщень.
Окрім того, ФОП Третяк О.С. не є правонаступником ФОП Третяк О.Б. в договірних відносинах з позивачем. В договорах оренди, укладених між позивачем та ФОП Третяк О.Б. зазначено, що кошти, отримані орендодавцем на підставі попередніх договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та інших прихідних, касових документів у повному обсязі повернені орендарю шляхом зменшення ставки орендної плати договорів оренди нежитлових приміщень попередніх років, тому сторони даного договору декларують про повний взаєморозрахунок між собою. Проте, матеріали справи не містять доказів укладення будь-яких попередніх договорів між позивачем та ФОП Третяком О.С.
До матеріалів справи долучені договори оренди різних приміщень, а саме приміщення за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 19 кв.м., приміщення за адресою АДРЕСА_1 , №32 ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною площею 37,40 кв.м., приміщення за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 37,40 кв.м. Позивач не конкретизує, яке саме приміщення підлягало покращенню та пристосуванню для провадження підприємницької діяльності, та в свою чергу застосування знижки в розрізі вказаних приміщень.
Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено підстав для застосування до ОСОБА_1 та ФОП Третяк О.С. такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки для цього необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та збитками, а також вина відповідачів у заподіянні збитків, однак позивачем не доведений жоден із згаданих елементів а договори оренди приміщення в Торговому центрі «Україна» № 24 заг. пл. 19,00 кв.м., були виконані в повному обсязі.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю.
Згідно з ч. 3, 4   ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі   ст. 73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до   ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі   ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що у справах №914/1836/15, 914/4593/13, судові рішення в яких апелянт просить врахувати, були відмінні від даного спору предмети позову та інші фактичні обставини справи.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції стягнув витрати на професійну правничу допомогу особам, які не приймали участь у справі та не надали належних і допустимих доказів на підтвердження наданих послуг, колегія суддів зазначає наступне.
Заяви по суті спору у справі (відзив від 14.09.2020 за вх.№26613/20) від імені відповідача-2 – ОСОБА_1 було подано та підписано відповідачкою особисто.
Клопотання про відкладення справи вх№26610/20 від 14.09.2020, клопотання про продовження строку підготовчого засідання від 29.09.2020 за вх№2477/20 від 29.09.2020, клопотання про долучення доказів від 30.09.2020 за вх.№28663/20 від 05.10.2020 від імені відповідача-2 подавав представник ОСОБА_1 - адвокат Васів Ю.М., який діяв на підставі ордеру серії ВС №1011479, виданого від 14.09.2020 адвокатом Васівим Ю.М., який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, відповідно до договору б/н від 10.09.2020 про надання правової допомоги. Також адвокат Васів Ю.М. брав участь в судових засіданнях в Господарському суді Львівської області 29.09.2020, 23.11.2020, 08.12.2020, 29.12.2020, 20.01.2020 в якості представника ОСОБА_1 .
Окрім того, інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні 17.11.2020 представляв адвокат Шубак М.І. на підставі ордеру серії ВС №1043225, виданого 16.11.2020 відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 16.11.2020
08.10.2020 ОСОБА_1 особисто подала клопотання про стягнення з ТзОВ «Айпіє-Л» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8  000,00 грн. На підтвердження факту понесення таких витрат відповідач-2 надала договір про надання правової допомоги №06/0920 від 08.09.2020, укладений між Адвокатським бюро «Олександри Ружицької» та ОСОБА_1 , та акт прийому-передачі виконаних робіт від 14.09.2020 відповідно до договору про надання правової допомоги №06/0920 від 08.09.2020.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт адвокатське бюро надало ОСОБА_1 наступні правничі послуги: консультацію у справі №914/2023/20 за позовом ТзОВ «Айпіє-Л» до ФОП Третяк О.С. та ФОП ОСОБА_1 про компенсацію недоотриманої орендної плати в розмірі 190  200,00 грн. – 2 години, 2000,00 грн.; аналіз та вивчення документів у справі №914/2023/20 – 1 година, 1000,00 грн.; пошук, аналіз та вивчення судової практики для підготовки відзиву – 2 години, 2000,00 грн.; підготовка та складання відзиву на позовну заяву – 3 години, 3000,00 грн.; загальний розмір гонорару складає 8000,00 грн. 
Відповідно до п.4.4. договору про надання послуг клієнт проводить оплату гонорару не пізніше 2 місяців з дати підписання сторонами акту прийому-передачі наданих правничих послуг.
Вимог щодо компенсації оплати послуг адвоката Васіва Ю.М., який безпосередньо подавав частину процесуальних заяв та брав участь в судових засіданнях, та адвоката Шубака М.І., клопотання ОСОБА_1 не містить.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав заперечень щодо розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що сторона у справі не обмежена  в праві звернення за професійною правничою допомогою до кількох адвокатів, натомість при розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд має обов`язок дослідити необхідність, реальність та співмірність таких витрат. В цьому випадку, відповідач-2 скористалась професійною допомогою адвокатів Васіва Ю.М., Шубака М.І., які брали участь в судових засіданнях, та Адвокатського бюро «Олександри Ружицької» для складення процесуальних заяв по суті спору, які були підписані особисто відповідачкою. 
Відповідач-1 ФОП Третяк О.С. у відзиві на позовну заяву просив покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. на позивача. Розмір понесених витрат підтвердив договором про надання правової допомоги №36 від 15.09.2020, укладеним між Адвокатським бюро «Віталія Репака» та ОСОБА_2 , та актом прийому-передачі наданих правничих послуг до договору про надання правової допомоги №36 від 15.09.2020. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв наступні правничі послуги: консультацію у справі №914/2023/20 за позовом ТзОВ «Айпіє-Л» до ФОП Третяк О.С. та ФОП Третяк О.Б. про компенсацію недоотриманої орендної плати в розмірі 190  200,00 грн. – 1 година, 1000,00 грн.; аналіз та вивчення документів у справі №914/2023/20 – 2 години, 2000,00 грн.; підготовка та складання відзиву на позовну заяву у справі №914/2023/20 – 3 години, 3000,00 грн.; загальний розмір гонорару складає 6000,00 грн. 
Відзив відповідача-1 на позовну заяву та інші клопотання у справі підписані особисто ФОП Третяком О.С.
Відповідно до п.4.4. договору про надання послуг клієнт проводить оплату гонорару не пізніше 2 місяців з дати підписання сторонами акту прийому-передачі наданих правничих послуг.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав заперечень щодо розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином безпідставними є доводи апелянта щодо стягнення судових витрат на користь осіб, що не брали участі у справі.
 Відповідно до частин 1, 2, 4, 5  статті 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Разом з цим, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи встановив факт припинення підприємницької діяльності відповідачем-2 ОСОБА_1 , з огляду на що п.2 резолютивної частини оскарженого рішення, яким стягнуто судові витрати на користь Фізичної особи-підприємця Третяк Ольги Борисівни, слід змінити, виключивши абревіатуру «ФОП». 
В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач-2 – ОСОБА_1 просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
На підтвердження понесення витрат, до відзиву додано договір про надання правничої допомоги №18/0421 від 07.04.2021, укладений між АБ «Олександри Ружицької» та ОСОБА_1 , та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до Договору про надання правової допомоги №18/0421 від 07.04.2021.
Предметом договору є надання послуг з підготовки та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №914/2023/20 за позовом ТзОВ «Айпіє-Л» до ФОП Третяк О.С., ФОП Третяк О.Б. про компенсацію недоотриманої орендної плати в розмірі 190  200,00 грн. Відповідно до розділу 4 договору за надання правової допомоги, клієнт виплачує адвокатському бюро гонорар, розмір якого визначається відповідно до акту прийому-передачі наданих правничих послуг, що підписується обома сторонами, для визначення розміру гонорару сторони використовують  розрахунок – 1000,00 грн. за годину роботи адвокатського бюро, клієнт проводить оплату не пізніше 2 місяців з дати підписання сторонами акту прийому-передачі наданих правничих послуг, який засвідчує факт надання правової допомоги.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 09.04.2021, адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв наступні правничі послуги: підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №914/2023/20 за позовом ТзОВ «Айпіє-Л» до ФОП Третяк О.С., ФОП Третяк О.Б. про компенсацію недоотриманої орендної плати в розмірі 190  200,00 грн. – 5 годин, що становить до оплати 5000,00 грн.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно  до  п.4 ч.1 ст.1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання  інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна  оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі  про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан  клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати  витрачений адвокатом час.
Заявлений розмір судових витрат колегія суддів вважає співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, предметом позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Враховуючи наведене, а також те, що за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л» рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2020 у справі №914/2023/20 про відмову в задоволенні позову залишено без змін, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява відповідача-2 ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі №914/2023/20 на суму 5     000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а відтак судові витрати відповідача-2 слід покласти на скаржника (позивача) - Товариство з обмеженою відповідальністю Айпіє-Л».
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» б/н від 25.02.2021 (вх.№01-05/760/21 від 26.02.2021) - відмовити.
2. Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2021  у справі №914/2023/20 – змінити, виклавши в наступній редакції:  «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» (ЄДРПОУ 19321652, місто Львів, вулиця Щирецька, 36, 79071) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8  000,00 грн.»
В решті – залишити рішення  Господарського суду Львівської області від 20.01.2021  у справі №914/2023/20 без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги – покласти на скаржника.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» (ЄДРПОУ 19321652, місто Львів, вулиця Щирецька, 36, 79071) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5  000,00 грн.
5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                  Желік М.Б. 
               
                               суддя                                                  Галушко Н.А.

                                        суддя                                                       Орищин Г.В.