ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/1785/20 пров. № А/857/2197/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М.. Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Біньковською Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач) №345 від 22.02.2020 про відмову у призначенні їй пенсії та зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до пункту «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі – Закон №1788-XII), з 13.02.2020.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 позов було задоволено повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що пенсійне забезпечення громадян, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списками №1, 2 здійснюється відповідно до діючої ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), частиною другою якої передбачено, що право на пенсію виникає у разі досягнення 55 років і за наявності страхового стажу 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого цим пунктом, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого цією ж статтею відповідного страхового стажу, пенсії на пільгових умовах призначається зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Оскільки страховий стаж позивача становить 28 років 7 місяців, в тому числі стаж за Списком №2 - 9 років, на дату звернення їй виповнилось 54 роки, відтак, таке право вона набуде тільки у віці 56 років. Також стверджує, що положення Закону №1788-XII в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не підлягають застосуванню. Звертає увагу на вимоги абзаців 1 та 2 пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, якими передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а також на хронологію прийняття  Законів в часі.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.02.2020 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 та долучила документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі – Порядок №637) та трудову книжку.
Рішенням пенсійного органу №345 від 22.02.2020 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з покликанням на те, що до Закону №1058-IV не були внесені зміни та відсутній порядок виконання рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Після внесення відповідних змін, пенсія за Списком №2 призначатиметься з урахуванням змін до чинного законодавства.
Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення їй пільгової пенсії (13.02.2020) досягла 54 річного віку, як стверджує позивач і не заперечує відповідач, має стаж роботи за Списком №2 - 9 років, а також загальний страховий стаж 28 років 7 місяців. Суд зазначив, що з 23.01.2020, тобто з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення №1-р/2020 від 23.01.2020, у позивача виникло право на призначення відповідної пільгової пенсії, а тому порушене її право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити з 13.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законами №1788-XII та №1058-ІV.
Згідно ст.2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються : а) трудові пенсії : за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 цього Закону (у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015, який набрав чинності з 01.04.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року. 
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31.12.2021.
До внесення змін Законом №213-VIII у ст.13 Закону №1788-XII було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи : працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст.12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Тобто, Законом №213-VIII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали 01.04.1965 по 30.09.1965 набували право на пенсію по досягненню 50 років 6 місяців.
У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017, який набрав чинності 11.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII), Закон №1058-ІV було доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Так, зокрема, згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VІІІ від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку : 50 років - по 31.03.1965 включно; 50 років 6 місяців - з 01.04.1965 по 30.09.1965; 51 рік - з 01.10.1965 по 31.03.1966; 51 рік 6 місяців - з 01.04.1966 по 30.09.1966; 52 роки - з 01.10.1966 по 31.03.1967; 52 роки 6 місяців - з 01.04.1967 по 30.09.1967; 53 роки - з 01.10.1967 по 31.03.1968; 53 роки 6 місяців - з 01.04.1968 по 30.09.1968; 54 роки - з 01.10.1968 по 31.03.1969; 54 роки 6 місяців - з 01.04.1969 по 30.09.1969; 55 років - з 01.10.1969 по 31.12.1970.
Разом з цим, Законом №2148-VІІІ було викладено у новій редакції пункт 2 розділу ХV Закону №1058-IV, яким передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VІІІ, наведені вище норми закону почали застосовуватися з 01.10.2017.
Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме : п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VІІІ.
Водночас, Конституційний Суд України ухвалив рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII, у якому Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Конституційний Суд України вказав, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, зокрема, призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII .
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, ст.13, ч.2 ст.14, п. «б»-«г» ст.54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій ст.8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Так, відповідно до п.1 резолютивної частини вказаного рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п. «б»-«г» ст.54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно п.2 резолютивної частини вказаного рішення ст.13, ч.2 ст.14, п. «б»-«г» ст.54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до п.3 резолютивної частини цього рішення, застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п. «б»-«г» ст.54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…».
Проаналізувавши наведене вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що з 23.01.2020 (моменту прийняття рішення Конституційним Судом України) існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме : п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VІІІ.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком №2 щодо вікового цензу, який складає 50 років - за п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII, у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років - за ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VІІІ.
Вирішуючи питання про те, який закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції враховує принцип адміністративного судочинства - верховенство права, відповідно до якого, згідно ч.1 ст.6 КАС України, саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці ЄСПЛ. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Враховуючи практику ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зокрема п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII, у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VІІІ, колегія суддів вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для особи підхід.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у розглядуваному спорі перевагу слід надати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, зокрема, п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII, у редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якого на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи : працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи : працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Так, ГУ ПФУ в оспорюваному рішенні зазначило, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 7 місяців, у тому числі стаж роботи за Списком №2 – 9 років. 
При цьому, покликається на ст.114 Закону №1058-IV, Порядок №637 та вказує про відсутність порядку виконання рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, 13.02.2020, позивачці виповнилось 54 роки.
Згідно ч.4 ст.24 Закону №1788-XII, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.62 Закону №1788-XII).
Відповідно до п.2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників   
З матеріалів справи видно, що разом із заявою про призначення пенсії позивач надала відповідачу трудову книжку НОМЕР_1 , довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №174 від 01.06.2016, №116 від 31.03.2016, №23 від 23.09.2015, №13 від 30.03.2016, №14 від 30.03.2015, наказ ВАТ «Оріана» №700 від 07.12.1993, наказ ВАТ «Оріана» №644 від 31.12.1998, наказ ВАТ «Оріана» №259 від 23.12.2003, наказ ВАТ «Оріана» №343 від 30.12.2004, висновок №1184 від 14.01.2004 та довідку №31 від 12.02.2020.
Так, відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №23 від 23.09.2015 ОСОБА_1 за період з 09.08.1999 по 26.05.2008 виконувала роботи на збагачувальній фабриці гранульованих калійних добрив гірничому цеху, за професією, посадою – транспортерник, за даний період пільговий стаж складає 08 років 08 місяців; №14 від 30.03.2016 ОСОБА_1 за період з 09.08.1999 по 28.02.2002 виконувала роботи на збагачувальній фабриці гранульованих калійних добрив, за професією, посадою – транспортерник, за даний період пільговий стаж складає 05 років 5 місяців 02 дня; №14 від 30.03.2016 ОСОБА_1 за період з 03.05.2004 по 26.05.2008 виконувала роботи в Домбровському кар`єрі за професією посадою машиніст насосної установки, за даний період пільговий стаж складає 04 роки 23 дні; №116 від 31.03.2016 та №174 від 01.06.2016 ОСОБА_1 за період з 24.10.1996 та 06.12.1198, 31.12.1998 та 08.08.1999 виконувала роботи на збагачувальній фабриці гранульованих калійних добрив за професією - транспортерник, за даний період пільговий стаж складає 02 роки 06 місяці 19 днів.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення та позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії (13.02.2020) досягла 54 річного віку, як стверджує позивач і не заперечує відповідач, має стаж роботи за Списком №2 - 9 років, загальний страховий стаж 28 років 7 місяців, суд зазначає, що з 23.01.2020 - моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 у позивача виникло право на призначення відповідної пільгової пенсії, тому порушене її право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити з 13.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п."б" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі №300/1785/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар