ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року	Львів	Справа № 803/979/16 пров. № А/857/10528/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС ,у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Лозовський О.А.,
час ухвалення рішення: 16:00:18,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення - 31.07.2020 р.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № 0023491304, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 78 882, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 19 720,50 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 13.05.2016№0023491304.
Рішення мотивоване тим, що відповідно до положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, а саме пункту 6 транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Також вказано на те, що факт сплати позивачем сум ПДВ при імпорті транспортних засобів, а також яблук свіжих, підтверджується ВМД та банківськими виписками.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у зв`язку із не веденням балансової вартості основних фондів та реєстрацією сідельних тягачів б/в Scania 124 L400 (1998р.) та б/в Scania (1998р.) на фізичну особу, СПД ОСОБА_1 , в порушення підпункту "а" пункту 198.5, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, занижено податкові зобов`язання з ПДВ за грудень 2015 року на суму ПДВ 18911,65 грн. та занижено податковий кредит за травень 2015р. на суму ПДВ 16912,46 грн. Крім цього, згідно з повідомленнями з АТ “Укрсиббанк”, на момент проведення перевірки відсутня інформація щодо погашення заборгованості по контрактах ФОП ОСОБА_1 з фірмою “Simon” Szymon Modzelewski (Польща) та фірмою “Weglosort” Sp.z.o.o. (Польща) актами взаємозаліку, а відтак дані імпортні операції є неоплаченими та не підлягають бюджетному відшкодуванню.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в період з 11.04.2016 по 14.04.2016 працівником Луцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за січень 2016 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалось в січні 2016 року, травні 2015 року та грудні 2015 року.
За результатами цієї перевірки контролюючим органом складено акт від 21.04.2016 №1528/13-04/ НОМЕР_1 , встановлено порушення позивачем п. 198.4, пп. “а” п. 198.5 ст.198, п. 200.1, пп. “б” п. 200.4, пп. “б” п. 200.14 ст. 200 ПК України, в результаті чого позивачем завищено суми бюджетного відшкодування за січень 2016 року на 78 882 грн.
На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення №0023491304 від 13.05.2016, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2016 року в сумі 78 882,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 19 720,50 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що пунктом 198.3 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Доводи податкового органу щодо зменшення суми податкового кредиту з операцій придбання транспортних засобів ФОП ОСОБА_1 з огляду на реєстрацію даних автомобілів за ФОП як за фізичною собою є безпідставними, оскільки особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковий кодекс України не передбачає, відтак здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не впливає на право позивача (ФОП) на податковий кредит.
Як встановлено під час розгляду справи, позивачем транспортні засоби використовуються у її господарській діяльності, фактичним видом діяльності якої вказано серед інших “ 49.41 за КВЕД – Вантажний автомобільний транспорт”.
Слід зазначити, що реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливості укладення договорів ФОП у межах його підприємницької діяльності, оскільки згідно з ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України ФОП відповідає всім майном, що належить йому на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та його ідентифікаційний номер як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізособі-громадянину. 
Тобто, незважаючи на те, що п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачає реєстрацію, зокрема, прав власності на автотранспортні засоби тільки на юридичних і фізичних осіб, останні в угодах щодо таких об`єктів можуть виступати як фізичні особи-підприємці.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у його постановах від 24.05.2018 у справі № 803/1021/17, від 08.08.2018 у справі № 813/4630/13-а, від 30.10.2018 у справі № 807/537/17, від 27.02.2020 у справі № 807/2235/15, які згідно ч. 5 ст. 342 КАС України є обов`язковими для врахування судами.
Матеріалами справи підтверджується, що факт придбання, використання та заявлення до бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість за січень 2016 року у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів - сідельного тягача б/в Scania 124 L400 (1998 р. в.) на суму 16 912,46 грн. згідно ВМД №205070002/2015/004051 від 08.05.2015 та сідельного тягача б/в Scania R124 (1998 р. в.) на суму 18 911,65 грн. згідно ВМД №205070000/2015/026439 від 03.12.2015 підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, неявними в матеріалах справи, саме: випискою з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 , з якої вбачається, що основним видом діяльності позивача є “вантажний автомобільний транспорт”; договором №27-04 про постачання від 27.04.2015 та додатковою угодою №1 від 31.08.2015, якою підтверджується поставки сідельних тягачів для ФОП ОСОБА_1 ; рахунком-фактурою №В00031/2015 SТ від 24.04.2015 на придбання сідельного тягача Scania 124 L400; рахунком-фактурою №В00087/2015/ST від 26.10.2015 на придбання сідельного тягача Scania R124; митними деклараціями №205070002/2015/004051 від 08.05.2015 та №205070000/2015/126439 від 03.12.22015, у графі 47 яких (“нарахування платежів”) вбачається, що позивачу нараховано до сплати 20% ПДВ з даних операцій. Факт оплати підтверджується банківськими виписками; фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва, баланс на 31.12.2015, яким підтверджується наявність на балансі ФОП ОСОБА_1 основних засобів на суму 269,3 тис. грн.; оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №152 “Інвестиції” за період 01.01.2015 по 30.12.2015; карткою рахунку 152 Інвестиції: Сідельний тягач б/в Scania R124 за період 01.01.2015 пo 30.12.2015; карткою рахунку 152 Інвестиції: Сідельний тягач б/в НОМЕР_2 за період 01.01.2015 по 30.12.2015; податковими деклараціями за грудень 2015 року , січень 2015 року; уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданий в лютому 2016 року; банківською випискою з 01.05.2015 по 31.05.2015 та банківською випискою з 01.12.2015 по 31.12.2015, якими підтверджуються оплати митних платежів, в т.ч. ПДВ під час митного оформлення сідлових тягачів Scania та яблук, придбаних в ТзОВ “Веглосорт”; актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), яким підтверджується надання ФОП ОСОБА_1 транспортних послуг, зокрема, за допомогою тягачів Scania 124 L400 та Scania R124 та використання їх у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 після придбання; актом взаємозаліку зустрічних вимог від 29.05.2015 та від 03.12.2015 (том 2, а. с. 5-47).
Отже, факт сплати позивачем сум ПДВ при імпорті транспортних засобів підтверджується належними документами, а саме: ВМД, відтак відображення цих сум в складі податкового кредиту відповідного звітного періоду є правомірним.
Відносно посилань відповідача на порушення позивачем пп. “б” п. 200.4 ст. 200 ПК України в зв`язку з порушенням ОСОБА_1 законодавчо установлених строків розрахунків за експортними операціями по контрактах з “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” ОСОБА_2 (Польща) та “ ОСОБА_3 ” ІНФОРМАЦІЯ_2 (Польща), які встановлені на підставі повідомлень банку, слід вказати наступне.
Згідно підпункту “б” пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Правомірність заявлення до відшкодування сум податку на додану вартість по операціях з придбання яблук у “Weglosort” Sp.z.o.О. (Польща), підтверджується договором про постачання від 20.05.2015; рахунком-фактурою №267/ЕХ/2015 від 19.05.2015; МД №205020007/2015/004159 від 22.05.2015; податковою декларацією за травень 2015 року; актом взаємозаліку зустрічних вимог від 29.05.2015.
Крім цього, факт сплати позивачем сум податку на додану вартість при імпорті транспортних засобів, а також товару – свіжих яблук підтверджується банківськими виписками.
Згідно з преамбулою Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 №136 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.05.1999 за №338/3631 (далі – Інструкція №136), на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, Указу Президента України від 21.01.1998 №41/98 “Про запровадження режиму жорсткого обмеження бюджетних видатків та інших державних витрат, заходи щодо забезпечення надходження доходів до бюджету і запобігання фінансовій кризі”, інших нормативно-правових актів Національний банк України визначає такий порядок здійснення уповноваженими банками контролю за дотриманням резидентами встановлених законодавством України строків розрахунків за експортними, імпортними операціями.
Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вказана Інструкція №136 жодним чином не стосується правомірності як віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, так і подальшого заявлення платником податків сум ПДВ до бюджетного відшкодування у разі наявності від`ємного значення, якщо встановлено сплату ПДВ таким платником при імпорті товарів (робіт, послуг), що в даному випадку і відбулося та не заперечується сторонами.
Поряд з цим, своєчасність надходження валютної виручки може бути наслідком проведення окремої перевірки з даних питань і виявлення даного факту є підставою для застосування відповідальності, встановленої Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.   
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року у справі № 803/979/16 залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 22.06.2021 року