Справа № 343/928/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/594/21
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О. 
секретаря                        Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду від 15 лютого 2021 року у складі судді Лицура І.М., постановлена в м.Долина, у справі за скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-
в с т а н о в и в:
16 грудня 2020 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С.В. звернулась в суд зі скаргою, яку мотивувала тим, що Долинським районним судом Івано-Франківської області 15.04.2019 року видано дублікат виконавчого листа по справі № 343/928/15-ц про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 
09 вересня 2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шереметом О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59389156 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. 
27 листопада 2020 року AT «Банк «Фінанси та Кредит» направлено на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заяву про закінчення виконавчого провадження № 59389156 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 59389156 не закінчено. Таким чином, бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В є незаконною, порушує їх права та законні інтереси, що й стало підставою для звернення до суду з даною скаргою.
Посилаючись на вказані обставини, просила:
- визнати  незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59389156 з примусового виконання виконавчого листа № 343/928/15-ц, виданого 15.04.2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про повернення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди на користь  ОСОБА_1  на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ненаправлення даної постанови і виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» для подальшого виконання згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на підставі ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язати посадових осіб Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вжити заходів щодо закінчення вказаного виконавчого  провадження № 59389156 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та направити постанову про закінчення виконавчого провадження і виконавчий документ до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» за адресою: 04112, м.Київ вул. Дегтярівська, 48 для подальшого виконання у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі ч.4 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".
Ухвалою Долинського районного суду від 15 лютого 2021 року скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової С.В. на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В. щодо ненаправлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59389156 від 22.12.2020 року і виконавчого листа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» для подальшого виконання згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Зобов`язано старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В. надіслати постанову про закінчення виконавчого провадження № 59389156 від 22.12.2020 року та виконавчий лист № 343/928/15-ц, виданий 15.04.2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про повернення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» для подальшого виконання згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В задоволенні інших вимог скаржника відмовлено.
ОСОБА_1 на ухвалу суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянтка зазначає, що оскаржуваною ухвалою суду від 15.02.2021 року визнано незаконою бездіяльність державного виконавця щодо ненаправлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59389156 від 22.12.2020 року і виконавчого листа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит».
Вказану постанову державного виконавця від 22.12.2020 року ОСОБА_1  отримала  31.12.2020 року і оскаржила її до суду. Ухвалою Долинського районного суду від 17.02.2021 року  (справа №343/928/15-ц, провадження №4-с/0343/2/21) скаргу ОСОБА_1  задоволено та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шеремета О.В. від 22.12.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 59389156 за виконавчим листом від 15.04.2019 року. Крім того, зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59389156, спрямовані на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі № 343/928/15-ц.
З наведених підстав апелянтка вважає, що вимоги скаржика є необгрунтованими та просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги відмовити.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені сторони не з"явилися.
Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні в Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)перебував дублікат виконавчого листа 343/928/15-ц, виданого 15.04.2019 року Долинським районним судом про стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 42239,55 доларів США.
Виконавчий лист було видано на виконання рішення Долинського районного суду від 30.09.2015 року по справі №: 343/928/15-ц, провадження №: 2/0343/468/15. За даними ЄДРСР рішення набрало законної сили 20.10.2015 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/51794084).
Постановою правління Національного банку України № 512 від 17.09.2015 року АТ «Банк "Фінанси та Кредит» віднесено до категорії несплатоспроможних, а постановою № 898 від 17.12.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано дану банківську установу (а.с. 7,8). 
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №171 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с.6).
Постановою Національного банку України №898 від 17.12.2015 року ухвалено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Банк "Фінанси та Кредит» (а.с.8).
27 листопада 2020 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С.В. звернулась до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою № 083-3316/20 про закінчення виконавчого провадження № 59389156 (а.с. 10-12), в якій просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області виконавчого листа про стягнення з АТ «Банк фінанси та кредит» коштів на користь ОСОБА_1 . 
Відповідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
16 грудня 2020 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С.В. звернулась в суд з даною скаргою, посилаючись на положення п. 4 ч. 1,4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
На виконання ухвали Долинського районного суду від 28.12.2020 року про витребування доказів представником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби в м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надіслано постанову про закінчення виконавчого провадження серії ВП номер: 59389156 від 22.12.2020 року (а.с. 38), з якої вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 343/928/15-ц, виданого 15.04.2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ПАТ «Банк Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 42 239,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 17.09.2015 року еквівалентно 921 666,98 грн., закінчено.
Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державним виконавцем 22.12.2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, то в цій частині скарга є безпідставною. Однак, державним виконавцем не надано доказів про направлення постанови та виконавчого листа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому в цій частині дії державного виконавця визнано незаконними та зобов`язано вказані документи направити на адресу скаржника.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Встановлено, що спір у справі виник з приводу виконання судового рішення, яке поступило до виконання на стадії ліквідації банку (боржника у виконавчому провадженні).
Скаржник обгрунтовує свою скаргу тим, що державний виконавець, на виконанні якого перебував виконавчий лист 343/928/15-ц, виданий 15.04.2019 року, не виконав вимог пункту 4 частини 1 та частини 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Як зазначалось вище, виконавчий лист 343/928/15-ц виданий на виконання рішення Долинського районного суду від 30.09.2015 року по справі №: 343/928/15-ц, провадження №: 2/0343/468/15, яке набрало законної сили 20.10.2015 року.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
За приписами ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).
Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Встановлено, що рішення Долинського районного суду від 30.09.2015 року по справі №343/928/15-ц набрало законної сили 20.10.2015 року, тобто до прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (17.12.2015 року). 
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року № 761/14537/15-ц зазначив, що відповідно до статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: на сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.
При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 pоку).
У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
У спірному випадку суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення Долинського районного суду від 30.09.2015 року, на виконання якого видано виконавчий лист № 343/928/15-ц,набрало законої сили.
Наявність норми пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виконавче провадження підлягає закінченню, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 910/11908/16.
Вирішуючи спір, суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59389156 та зобов`язання посадових осіб ВДВС вжити заходів щодо закінчення вказаного виконавчого провадження № 59389156 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що така постанова вже винесена 22 грудня 2020 року.
Разом з тим, визнаючи протиправною бездіяльність державного виконавця в частині ненаправлення скаржнику постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язуючи надіслати її скаржнику, суд першої інстанції не дав правової оцінки діям державного виконавця в частині правомірності винесення вищевказаної постанови від 22.12.2020 року в світлі положень законодавства, яким гарантовано виконання судових рішень, які набрали законної сили.
Окрім того, як вбачається із долученої апелянткою копії ухвали Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року (справа №343/928/15-ц, провадження №4-с/0343/2/21), судом задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії ВДВС. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремети О.В. від 22 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 59389156 за виконавчим листом, виданим 15 квітня 2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі № 343/928/15-ц. Зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59389156, спрямовані на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2015 року у справі № 343/928/15-ц.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.04.2021 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшовнеправильного висновку про часткове задоволення скарги, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової С.В.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Долинського районного суду від 15 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
В задоволенні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2021 року.

Суддя доповідач:                                                         Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
                                                                        Максюта І.О.