ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3322/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондар Віктор Володимирович на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 нарахованої суми (25 330, 70 грн.) на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 (Справа №2а-4660/11);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої суми (25 330, 70 грн.) на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 (Справа №2а-4660/11) за період затримки з 01.01.2012 року по 06.02.2021 року - дату подання адміністративного позову, застосувавши Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 перераховану суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої суми (25 330, 70 грн) на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 (Справа № 2а- 4660/11) за період затримки з 01.01.2012 по 06.02.2021 - дату подання адміністративного позову;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку та виплати недоплаченої пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії відповідно до статей  50,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та провести виплату виходячи з розміру державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати та з розміру додаткової пенсії, який складає не менше 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати за період з 24.12.2010 по 22.07.2011, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1  ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та з 23.07.2011 в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати довідку про нарахування та суму заборгованості пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії відповідно до статей  50,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та провести виплату виходячи з розміру державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати та з розміру додаткової пенсії, який складає не менше 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати за період з 24.12.2010 року по 22.07.2011 року, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1  ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та з 23.07.2011 року в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії відповідно до статей  50,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та провести виплату виходячи з розміру державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати та з розміру додаткової пенсії, який складає не менше 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати за період з 24.12.2010 по 22.07.2011, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1  ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та з 23.07.2011 в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України з урахуванням проведених виплат;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 перераховану та невиплачену суму пенсії на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011;
- на підставі п. 1 ч. 1  ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України  допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць у зв`язку з чим зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві негайно провести нарахування та виплату ОСОБА_1 перераховану та невиплачену суму пенсії на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021року у відкритті провадження було відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до вимог  частини 1  статті 308 Кодексу  адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд  апеляційної інстанції  переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами  та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідача, на переконання позивача, постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 у справі №2а-4660/11, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2012, якою:
визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва щодо відмови в нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей  50,  54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  з 24.12.2110; 
зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва провести перерахунок пенсії (призначити, перераховувати та виплачувати) ОСОБА_1 , відповідно до статей 50, 54 Закону Україна "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та провести виплату виходячи з розміру державної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої на момент виплати та з розміру додаткової пенсії, який складає не менше 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати за період з 24.12.2010 року виходячи з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, згідно  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 15.01.2011 по 24.12.2010 по 22.07.2011, та з 23.07.2011 - в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, за виключенням виплат проведених за попередній період.
02.07.2020 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про надання довідки про нарахування та суму заборгованості пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 у справі № 2а-4660/11).
Листом від 07.08.2020 №17496-17797/Х-02/8-2600/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу повідомлено, що постанову Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 виконано в межах зобов`язальної частини.
Кошти в сумі 25 330, 70 грн згідно рішення суду нараховані. Водночас відповідачем повідомлено, що пенсія розрахована відповідно до  ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України « Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210 від 23.11.2011.
Механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649  (надалі - Порядок №649).
Згідно з п. 2-4, 10 Порядку №649 боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення. Боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
У відповідності до ч.1  ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України  особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Вимоги до змісту такої заяви зазначені в частині другій цієї статті.
Звертаючись до суду з позовом, позивач по суті не згодний з бездіяльністю управління Пенсійного фонду України щодо виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2011 по справі №2а-4660/11.
Відповідно до  статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України  судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому  Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно з положеннями частини 1  статті 1 Закону України "Про виконавче провадження"  виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
В частині 1  статті 11 цього Закону  йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому  Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.
У свою чергу, відповідно до частини першої  статті 382 Кодексу адміністративного судочинства  суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статей 382,  383 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (частина друга  статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (частина перша  статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені правові норми  Кодексу адміністративного судочинства України  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у  Кодексі адміністративного судочинства України  спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому  Кодексом адміністративного судочинства України  (статті  382,  383 Кодексу адміністративного судочинства України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за  Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.
Таким чином, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 315 КАС  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої  статті 316 КАС  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондар Віктор Володимирович - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 16» червня 2021 року.