Справа № 991/2713/21
Провадження 1-кс/991/2762/21

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , розглянувши скаргу заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій вони просили слідчого суддю:
- зобов`язати компетентних осіб НАБУ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 396, ст.ст. 26-33 та ст. 364 КК України та розпочати досудове розслідування.
В обґрунтування цієї скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що 04.04.2021 вони подали на електронну скриньку НАБУ заяву від 03.04.2021 про скоєння детективами НАБУ кримінального правопорушення, яке полягає у нерозгляді неодноразових звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скоєні відносно них злочини окремими посадовими особами КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», які виразились у незаконному призначенні примусового психіатричного лікування, за можливого сприяння судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_4 . 
На думку заявників, в діях уповноважених осіб НАБУ, які виразились у перенаправленні їх звернень до територіальних управлінь Державного бюро розслідувань в порядку ст. 216 КПК України, замість виконання вимог ст.214 КПК України – є незаконними та містять ознаки складу злочину, а саме зловживання владою. 
На підставі наведеного, в заяві про вчинення кримінального правопорушення заявниці просили внести відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 396, ст.ст. 26-33 та ст. 364 КК України, притягнути уповноважених осіб НАБУ, на розгляді яких були звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Надати заявникам Витяг з ЄРДР та повідомити про проведення допиту потерпілої із автоматичним виставленням підозри та обвинувального акту.
Станом на 19.04.2021 відомості до ЄРДР згідно наведеної заяви від 03.04.2021 не внесені та детективами НАБ України не здійснюється досудове розслідування, у зв`язку з чим заявниці звернулися до слідчого судді.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України, параграф № 1, ст.ст. 303-308 цього Кодексу.
Як вбачається зі скарги, заявниці просять зобов`язати компетентних осіб НАБУ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 396, ст.ст. 26-33 та ст. 364 КК України, вчинені на їх думку детективами Національного антикорупційного бюро України, на розгляді яких були звернення заявниць та розпочати досудове розслідування.
Положеннями п.1 ч.1 ст.303 КПК України визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК України.
Скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора подається за правилами ч.2 ст. 132 КПК України до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.
У примітці до ст. 45 КК зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а) злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з таких умов:
1) злочин вчинено: Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; державним службовцем, посада якого належить до категорії "А"; депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України "Про прокуратуру"; особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище; військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;
2) розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);
3) злочин, передбачений статтею 369, частиною першою статті 3692 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 цієї частини.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
Зі скарги вбачається, що заявницями зазначено про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ст.ст.26-33 та ст.364 КК України. При цьому заявницями не конкретизовано до якої саме статті Особливої частини Кримінального кодексу України відносяться кримінально-правові норми Загальної частини - ст.ст. 26-33 КК України.
Варто зауважити, що з наведеного в заяві переліку тільки стаття 364 Особливої частини Кримінального кодексу України підсудна Вищому антикорупційному суду та лише за наявності хоча б однієї з умов, встановлених п.п. 1-3 ч.5 ст.216 КПК України.
Вказана вимога визначена законодавцем як обов`язкова.
При цьому, наявність таких умов в даному випадку слідчим суддею не встановлена.
Заявницями вказано суб`єктами кримінального правопорушення – уповноважені особи Національного антикорупційного бюро України, на розгляді яких були звернення заявниць.
Проте наведені суб`єкти не відповідають вимогам, передбаченим п.п.1-3 ч.5 ст. 216 КПК України, так як службові особи правоохоронного органу можуть бути суб`єктом лише в разі, коли розмір предмета злочину або завданої ними шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину.
При цьому в скарзі заявниць відсутні відомості про завдану їм шкоду та її розмір.
За таких обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведено, що детективи Національного антикорупційного бюро України, на розгляді яких були їх звернення входять до переліку осіб, визначених п.1 ч.5 ст.216 КПК України. 
Інші кримінальні правопорушення, про вчинення яких йде мова в заяві про злочин заявника також не відносяться до підсудності Вищого антикорупційного суду.
За наведених обставин, вказаний в заяві суб`єкт кримінального правопорушення не відповідає вимогам, передбаченим пп.1-3 ч.5 ст.216 КПК України, а тому досудове розслідування, як і внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину - не належить до компетенції Національного антикорупційного бюро України, яка чітко визначена законодавцем.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України).
Приписами ч.ч.1-3 ст.370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Отже, перевіривши й оцінивши відомості, зазначені у скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з метою постановлення законної і обґрунтованої ухвали, слідчим суддею встановлено, що скарга заявниць на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно їх заяви від 03.04.2021, не відповідає процесуальним вимогам щодо підсудності Вищого антикорупційного суду через недотримання жодної з умов, визначеної у п.п.1-3 ч.5 ст.216 КПК України, а тому не підлягає розгляду в цьому суді.
Відсутність у слідчого судді Вищого антикорупційного суду процесуальних повноважень розглянути подану скаргу, зумовлює неможливість її розгляду по суті і, відповідно, прийняття рішення про її задоволення або відмову.
Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Право на повноважний суд встановлене статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Статтею 1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» встановлено, що Вищий антикорупційний суд: здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом.
Правила підсудності судових справ встановлені процесуальним законодавством з урахуванням сукупності юридичних ознак судової справи. На підставі цих ознак нормами КПК України визначено суд, який вправі і зобов`язаний розглянути справу і вирішити її по суті.
Завдяки правилам про підсудність насамперед реалізується право на розгляд і вирішення справи компетентним судом.
Слід також врахувати, що розгляд провадження судом з порушенням правил підсудності матиме наслідком розгляд справи неповноважним судом.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя наголошує на тому, що правові норми чинного законодавства України свідчать про те, що суди здійснюють розгляд тільки тих справ, скарг чи клопотань, які їм підсудні.
Аналогічної правової позиції дотримується і Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у справах: № 991/781/19 (провадження № 11-сс/991/97/19) від 25.10.2019, № 991/776/19 (провадження № 11-сс/991/98/19) від 01.11.2019, № 991/1429/19 (провадження № 11-сс/991/162/19) від 14.11.2019.
Частиною 2 ст. 304 КПК України встановлено випадки, в яких скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається слідчим суддею заявнику, зокрема, у випадку, якщо скарга не підлягає розгляду у цьому суді. 
За таких обставин, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слід повернути заявникам, що не позбавляє права останніх звернутися з нею до місцевого суду за належною підсудністю. 
Керуючись ст.ст. 7, 9, 331, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні  до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин, згідно їх заяви від 03.04.2021, повернути заявникам.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідної ухвали.

Слідчий суддя                                                                                                      ОСОБА_1