ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Тимошенко В.П.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року                                                                                        Справа № 580/3224/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Степанюка А.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до                     Головного управління Державної податкової служби 
у Черкаській області

про                     визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 20.07.2020 № 0031305233 про застосування штрафних санкцій на суму 821,03 грн. та пені на суму 19071,52 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що позивач у період з 12.10.2009 по 14.08.2014 перебував на обліку як фізична особа-підприємець і за зобов`язаннями платників з нарахування та сплати єдиного внеску, які виникли до 01.10.2013 органом, уповноваженим на адміністрування єдиного внеску, у т.ч. ведення обліку платників єдиного внеску, забезпечення збору та ведення обліку страхових коштів, контролю повноти та своєчасності їх сплати, ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконання інших функції, передбачених законом, був Пенсійний фонд України.
При цьому, суд вказав, що саме органи Пенсійного фонду України повинні закінчити усі наявні на день набрання чинності Законом № 406-VII процедури (перевірки, узгодження їх результатів та вимог про сплату боргу, оскарження рішень про застосування пені та фінансових санкцій, стягнення недоїмки, тощо), оскільки законодавством не передбачено правонаступництва органами доходів і зборів (податковими органами) в частині обов`язків управлінь Пенсійного фонду України щодо контролю за сплатою єдиного внеску за періоди, в яких останні здійснювали адміністрування цього обов`язкового платежу.
Разом з тим, суд зазначив, що акта передачі адміністрування єдиного внеску від Пенсійного фонду України до Головного управління ДФС у Черкаській області матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову, наполягаючи на правомірності оспорюваного позивачем рішення і зазначаючи, що за актом передачі було передано залишок боргу позивача по особовому рахунку в сумі 10938,45 грн. і станом на 01.01.2014 у картці особового рахунку позивача недоїмка з ЄСВ складає 11336,46 грн.
При цьому, апелянт наводить детальний розрахунок суми зобов`язань, визначеної позивачу у спірному рішенні, та вказує, що відповідні штрафні санкції та пеня були нараховані позивачу на суми стягнутої з нього недоїмки у ході виконавчого провадження. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 11.05.2021.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
          Разом з тим, у своєму відзиві позивач вказує, що відповідач надав період розрахунку з вихідним сальдо на 31.12.2012, але при цьому він посилається на залишок боргу, переданий від ПФУ, станом на 01.10.2013 в сумі 10938,45 грн., а в картці платника податків зазначено рішення № 0004961700, відповідно до якого позивачу нараховано пеню на суму 10831,00 грн.
          Також позивач у своєму відзиві звертає увагу на те, що дати сплати ЄСВ у межах виконавчого провадження, вказані апелянтом у його скарзі, не відповідають датам, зазначеним в інтегрованій картці платника.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 12.10.2009 по 14.08.2014 ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа - підприємець, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Станом на 01.10.2013 УПФУ в м. Умані та Уманському районі, згідно з актом передачі, було передано відповідачу залишок боргу по особовому рахунку в сумі 10938,45 грн. 
Станом на 01.01.2014 в картці особового рахунку недоїмка по єдиному внеску складає 11336,46 грн.
30.07.2020 позивачем отримано рішення № 0031305233 від 20.07.2020 про застосування до нього штрафних санкцій, а також пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 821,03 грн. штрафних санкцій та 19 071,52 грн. пені, за період з 03.01.2013 до 18.07.2019.
В обґрунтування цього рішення відповідач зазначив, що на суми сплаченої (стягнутої в межах виконавчого провадження) недоїмки, нараховано пеню та штрафну санкцію за несвоєчасну сплату єдиного внеску згідно:
- рішення № 0004964700 від 18. 02. 2016 на суму 2222,23 грн;
- рішення № 0031305233 від 20. 07.2020 на суму 19892,55 грн.
За період з 01.01.2014 по 20.07.2020 надійшло в рахунок погашення боргу по єдиному внеску:
- 2014 рік стягнуто в межах виконавчого провадження 1534,08 грн;
- 2015 рік стягнуто в межах виконавчого провадження 1193,98 грн;
- 2019 рік сплачено єдиного внеску 10831,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправним рішення № 0031305233 від 20.07.2020, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 № 406-VІІ (далі - Закон № 406-VІІ), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449  у редакції  наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469, (далі -  Інструкція № 449).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -     Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
11.08.2013 набрав чинності Закон № 406-VІІ, яким урегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України Міністерству доходів і зборів України.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 3 Прикінцевих положень вказаного Закону №  406-VІІ процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом. Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». Органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.
Пунктом 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 406-VІІ встановлено, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.
Приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої  статті 4 Закону №  2464-VI  платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої  статті 7 Закону № 2464-VI  єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надіє підстави стверджувати, що облік страхувальників, забезпечення збору та обліку страхових коштів, контроль за повнотою та своєчасністю їх сплати, ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб до набрання чинності Закону № 406-VІІ здійснювали органи Пенсійного фонду України, а після набрання чинності вказаним Законом, відповідні функції здійснюють органи доходів і зборів у межах компетенції, визначеної законом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила, що з інтегрованої картки платника позивача та витягів з бази податкового обліку, які містяться у справі, убачається, що станом на 31.12.2012 у позивача обліковувалася недоїмка в розмірі 10938,45 грн., до якої 21.10.2013 була додана пеня в розмірі 398,01 грн. і, таким чином, загальна сума заборгованості з єдиного внеску склала 11336,46 грн. /т.1 а.с.29/.
Втім, у наступному, знову ж таки в інтегрованій картці платника, відображені певні зарахування сплат єдиного внеску в рамках виконавчого провадження 19.09.2014, 23.10.2014, 01.12.2014, 19.01.2015, 16.02.2015, 17.03.2015, 16.04.2015, після чого розмір заборгованості змінився і вже на нову заборгованість були нараховані нові штрафні санкції та пеня /т.1 а.с.30-45/. 
Надалі відповідні суми боргу з ЄСВ сплачувалися позивачем частково, зокрема у період з 18.07.2019 по 22.07.2019, і саме на ці суми несвоєчасної сплати (проведеної 18.07.2019, 19.07.2019, 20.07.2019, 21.07.2019, 22.07.2019) йому було нараховано відповідні суми штрафних санкцій та пені, виходячи з кількості днів прострочки /т.1 а.с.30-45/. 
При цьому, доводи позивача про те, що відповідач надав період розрахунку з вихідним сальдо на 31.12.2012, але при цьому він посилається на залишок боргу, переданий від ПФУ, станом на 01.10.2013 в сумі 10938,45 грн., а в картці платника податків зазначено рішення № 0004961700, відповідно до якого позивачу нараховано пеню на суму 10831,00 грн., колегія суддів відхиляє як такі, що містять лише фрагментарні виокремлення з історії виникнення та подальшого формування заборгованості позивача з єдиного внеску.
Водночас, як відзначалося вище, доказами, які подавалися відповідачем ще в суді першої інстанції та містяться в матеріалах цієї справи, підтверджується правомірність нарахування позивачу спірних штрафних санкцій та пені. 
Твердження позивача про те, що дати сплати ЄСВ у межах виконавчого провадження, вказані апелянтом у його скарзі, не відповідають датам, зазначеним в інтегрованій картці платника, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки у таблиці, наведеній апелянтом у його скарзі, вказані не дати сплати ЄСВ у межах виконавчого провадження, а дати подальшої сплати інших складових заборгованості з ЄСВ, після проведення сплат у виконавчому провадженні, що повністю узгоджується з даними інтегрованої картки позивача і лише підтверджує правомірність прийняття податковим органом оспорюваного позивачем рішення.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Отже, судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.          
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області підлягає задоволенню, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року - скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Розподіл судових витрат.
          Судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - задовольнити.
          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                                      А.Г. Степанюк