ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11555/19          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 червня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.05.2019 №965/
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.
Національний банк України в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване розпорядження є правомірним. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» організований сервіс з надання онлайн позик, який забезпечує надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.
Відповідачем 15.02.2019 складено акт про правопорушення, вчинені товариством №116/16-5/15, в якому зазначено, що в період з 01.07.2018 по 28.02.2019 позивачем укладались договори з порушенням порядку їх укладання, а саме: у зазначений період товариство надавало позики не на підставі договору, тобто в порушення ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також зазначено, що у вказаний період позивач укладав з клієнтами договори про надання кредиту на підставі двох алгоритмів, а саме: алгоритм №1 діяв в період з 01.07.2018 по 13.02.2019, алгоритм №2 діяв в період з 14.02.2019 по 28.02.2019 та встановлено, що обидва алгоритми містять порушення і не призводять до укладання договорів.
Також посадовою особою відповідача зазначено, що порядок акцептування пропозиції товариства не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Товариством 27.05.2019 надано через «Електронну канцелярію» відповідача пояснення у справі про правопорушення №190227-1 від 27.05.2019 за вказаним актом.
Оскільки з наданих товариством документів встановлено недотримання порядку укладення електронного договору, встановленого статтями 11 та 12 Закону України "Про електронну комерцію", на думку посадової особи відповідача укладений договір є такими, що не прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі, а тому згідно частин першої та другої статті 1055 Цивільного кодексу України є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, відповідно до частини першої статті 216 цього Кодексу.
На підставі акту від 15.02.2019 №116/16-5/15 відповідачем винесено розпорядження №965 від 28.05.2019 , яким зобов`язано товариство усунути причини, що сприяли порушенню законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про вжиті заходи з наданням підтверджуючих документів у термін до 27.06.2019 включно.
Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Нацкомфінпослуг було дотримано процедурні моменти при прийнятті оскаржуваного розпорядження.
У свою чергу, суд першої інстанції вказав, що алгоритм позивача щодо укладання договору передбачає і акцептування умов договору, і перерахування грошових коштів за договором, що повністю відповідає вимогам ст.ст.638, 639, 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України;
Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулює Закон України «Про електронну комерцію».
Згідно частин третьої, восьмої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами третьою, шостою цієї статті також передбачено, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом, електронний договір може бути укладений, зокрема, вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. В інших випадках для укладення електронного договору є необхідним підпис, який здійснюється в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Частиною дванадцятою статті 11 цього Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, підписання електронного договору в порядку, визначеному статтею 12 Закону, є обов`язковим для договорів, які згідно вимог чинного законодавства укладаються виключно у письмовій формі.
Як зазначалося, у межах спірних правовідносин досліджується укладення позивачем із фізичними особами кредитних договорів.
Згідно частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої-другої статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Отже, з метою дотримання обов`язкової письмової форми кредитного договору, електронний кредитний договір у відповідності до частини дванадцятої статті 12 Закону має бути підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.
Наведене виключає можливість укладення електронного кредитного договору шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, позаяк у такому випадку електронний договір не буде прирівняно договору, укладеного у письмовій формі та у відповідності до частини другої статті 1055 ЦК такий договір вважатиметься нікчемним.
Отже, для правильного вирішення даного спору, належить вирішити чи було дотримано позивачем порядку підписання електронних кредитних договорів, що визначений статтею 12 Закону.
Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно пунктів 6, 12 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»:
- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;
- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відтак, з метою дотримання письмової форми електронного договору кредиту (позики), такий договір має бути підписаний сторонами з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або електронного підпису (Закон України «Про електронні довірчі послуги») та/або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається засобами зв`язку позичальнику після його реєстрації у відповідній системі фінансової установи - суб`єкта електронної комерції, та/або аналога власноручного підпису (за письмовою згодою сторін).
Як вбачається з матеріалів справи, висновки відповідача щодо порушення позивачем порядку підписання електронних договорів стосуються двох використовуваних позивачем алгоритмів, які діяли у різні періоди.
Щодо першого алгоритму.
Так, як вірно встановив суд першої інстанції, оферта опублікована позивачем на сайті відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до статті 633 ЦК має правовий статус публічного договору і, відповідно до статті 641 ЦК, є одночасно запрошенням робити пропозиції (оферти) щодо укладання договору.
Для укладення договору попередньо зареєстрований в системі клієнт ідентифікується в системі за допомогою електронного підпису.
Клієнтом редагується за допомогою кредитного калькулятору і підписується Заявка електронним підписом.
Заявка Клієнта містить істотні умови договору: суму, строк кредиту, розмір плати за користування кредитом та інші умови, в тому числі перенаправления (відсилання) до Оферти. Заявка є невід`ємною частиною договору кредиту з моменту її підписання Клієнтом.
Заявка підписується Клієнтом електронним підписом одноразовим ідентифікатором: коли Клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання; вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер Клієнта, верифікований в його Особистому кабінеті на сайті; для цього використовуються послуги оператора ВМБ-відправлень; після введення Клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка вважається підписаною.
Заявка Клієнта погоджується Товариством, шляхом виконання відповідних дій, вказаних в Оферті: перерахування суми кредиту з призначенням платежу, в якому вказаний номер заявки, згідно якої надається кредит клієнту.
Одночасно Клієнту надсилається повідомлення про погодження заявки із копією самої заявки, в якому міститься електронний підпис Товариства
Як вказує відповідач, аналогічний алгоритм акцептування пропозиції (оферти) зазначений в наданій копії "ПРОПОЗИЦІЯ (ОФЕРТА) УКЛАДЕННЯ ДОГОВОРУ ПРО НАДАННЯ КРЕДИТУ" п. 8 розділу II якого передбачено, що Заявка вважається погодженою Кредитором у випадку перерахування грошових коштів у сумі Кредиту згідно погодженої Заявки на Рахунок Позичальника. В призначенні платежу при цьому повинен бути вказаний номер Заявки, за якою перераховано суму Кредиту. Кожна підписана Позичальником і погоджена Кредитором Заявка є окремим договором кредиту.
Відтак, згідно наведеним алгоритмом передбачено укладення договору шляхом прийняття оферти клієнтом у формі заявки та її погодження позивачем шляхом надсилання відповідного повідомлення та перерахування коштів.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що заявка клієнта підписується електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а повідомлення про погодження заявки також підписується позивачем електронним підписом. Відтак, наведений алгоритм цілком відповідає порядку підписання електронного правочину сторонами, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому відповідно до частини дванадцятої статті 11 цього Закону України «Про електронну комерцію» вважається, що письмова форма такого правочину є дотриманою.
Вчинення позивачем інших додаткових дій, які визначені ним як такі, що свідчать про укладення електронного договору (перерахування коштів), наведеного вище висновку про дотримання письмової форми договору не спростовують.
Щодо другого алгоритму.
З 14.02.2019 у позивача діяв новий алгоритм та нові Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту TOB "АІА ФІНАНС ГРУП", затверджені протоколом від 14.02.2019 №13 Загальних зборів учасників Товариства. 
Для укладення договору попередньо зареєстрований в системі клієнт ідентифікується в системі за допомогою електронного підпису.
З метою отримання кредиту на умовах договору про надання кредиту Клієнт у власному особистому кабінеті на веб-сайті Товариства формує (заповнює) Інформацію про бажану суму та строк кредиту у відповідності та в межах, визначених офертою, на підставі якої для Клієнта засобами веб-сайту Товариства формується індивідуальна пропозиція (оферта) та заявка (акцепт).
Засобами веб-сайту Товариства передбачена можливість зміни Клієнтом строку та суми кредиту в межах, визначених офертою.
Для надання згоди (акцепту) оферти, та індивідуальної пропозиції (оферти), що є її невід`ємною частиною Клієнт підписує Заявку електронним підписом. 
Після підписання Клієнтом Заявка направляється на розгляд Товариства за допомогою програмних засобів веб-сайту, а Клієнту засобами веб-сайту Товариства направляється на електронну пошту Клієнта повідомлення з підтвердженням вчинення електронного правочину а також копія індивідуальної пропозиції (оферти), що містить всі умови договору про надання кредиту.
Кожна Заявка Клієнта розглядається Товариством окремо. При розгляді Заявки і прийнятті рішення, щодо погодження Заявки, Товариство враховує анкетні дані Клієнта, вказані Клієнтом в Особистому кабінеті, відомості з кредитного досьє Клієнта у визначених Договором бюро кредитних історій, інші відомості про фінансовий стан Клієнта, отримані з офіційних джерел і законним способом. Товариство має право відмовити в погодженні Заявки без пояснення причин. З метою прийняття рішення про погодження Заявки Товариство має право вимагати від Клієнта додаткові відомості та документи.
Заявка вважається погодженою Товариством у випадку перерахування грошових коштів у сумі Кредиту згідно погодженої Заявки на рахунок Клієнта. В призначенні платежу при цьому повинен бути вказаний номер Заявки, за якою перераховано суму кредиту. Кожна підписана Клієнтом і погоджена Товариством Заявка на умовах оферти та індивідуальної пропозиції (оферти) є окремим договором про надання кредиту. Про погодження заявки Клієнту надсилається відповідне повідомлення на електронну пошту та на телефонний номер клієнта.".
Не визнаючи правомірним наведений алгоритм, відповідач вказував про те, що після підписання Клієнтом заявки вона направляється на розгляд Товариства, після чого Клієнту направляється копія індивідуальної пропозиції (оферти), яка не погоджується клієнтом та відповідно не підписується останнім, а заявка вважається погодженою Товариством у випадку перерахування грошових коштів у сумі Кредиту згідно погодженої Заявки на рахунок Клієнта.
Проте, наведений висновок не відповідає дійсності, оскільки згідно наведеного алгоритму, клієнт формує заявку не на підставі публічної оферти, а на підставі індивідуальної оферти, яка формується не на підставі заявки клієнта, а автоматично на сайті позивача згідно визначених самим клієнтом бажаних умов. Тобто безпідставним є висновок відповідача про те, що клієнт не погоджує сформованої йому індивідуальної оферти.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача про невідповідність згаданих вище алгоритмів нормам чинного законодавства є помилковими..
Тому, колегія суддів підтримує суд першої інстанції про відсутність порушення позивачем вимог частини першої статті 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у зв`язку із застосуванням алгоритмів надання кредиту за відсутності укладеного у встановленому порядку договору.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Пунктом 1 частини першої статті 40 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.
За таких обставин, враховуючи, що встановлене відповідачем порушення позивачем частини першої статті 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не підтвердилося у ході судового розгляду, застосування до позивача оскаржуваною постановою заходів впливу у вигляді зобов`язання вжити заходів для усунення порушення є безпідставним.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на рішення судів у справі № 640/14784/19, оскільки відповідно до частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          Є.В. Чаку