ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України

14 травня 2021 року      
м. Харків

Справа № 2033/2-108/11      
Провадження № 22-ц/818/1275/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
Скаржник:  ОСОБА_1 
заінтересовані особи: старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхова Вікторія Анатоліївна, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової Вікторії Анатоліївни щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 травня 2019 року, постановлену суддею Мартиновою О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової Вікторії Анатоліївни щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна.

В обгрунтування скарги зазначає, що постановою від 06 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження №48946197 з примусового виконання виконавчого листа №2-108/11 виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова від 05 вересня 2011 року про стягнення з нього - та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 1 531996,70грн. При цьому зазначив, що йому не було відомо про відкриття зазначеного виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, яке належить йому, як власнику предмету іпотеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що 08 березня 2019 року отримав лист від Харківської філії ДП «СЕТАМ» від 11 лютого 2019 року, який містив інформацію, щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Ознайомившись тільки 12 березня 2019 року з матеріалами виконавчого провадження №48946197, йому стало відомо, що державним виконавцем було винесено ухвалу про опис та арешт майна боржника від 29 серпня 2018 року. Після чого, постановою від 17 вересня 2018 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ТОВ «ЕКСПЕРТ 2012». 12 березня 2019 року йому стало відомо про Звіт про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року підготовлений ТОВ «ЕКСПЕРТ – 2012» та підписаний оцінювачем ОСОБА_4 та директором ТОВ «ЕКСПЕРТ – 2012» - ОСОБА_5 . За даним звітом ринкова вартість об`єкту оцінки: 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що визначена для реалізації на публічних торгах (аукціоні), на дату оцінки (без ПДВ) складає 1 428 500грн. Вважає, що зазначена оцінка проведена з грубим порушенням законодавства, а саме оцінка була проведена без попереднього узгодження сторонами виконавчого провадження, оцінювача не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту, при проведенні оцінки не було отримано необхідну та достовірну інформацію про об`єкт оцінки, у тому числі не проведено його огляд, що є прямим порушенням п.50, 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», а також оцінка вартості 3-кімнатної житлової квартири є заниженою та не відповідає ринкової вартості. А також боржник зазначає, що ним було здійснено перепланування об`єкту оцінки, однак фотоматеріали надані державним виконавцем суб`єкту оціночної діяльності не відповідають наявній обстановці в квартирі та не прийнято до уваги задовільний стан під`їзду. 

Просить суд:
визнати противоправними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Конюхової В.А. про визначення оціночної вартості нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , викладеної у звіті про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року ТОВ «Експерт 2012»; 
визнати недійсним та скасувати результати оцінки вартості нерухомого майна боржника, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , викладеної у звіті про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року ТОВ «Експерт-2012», в межах виконавчого провадження №48946197, що ведеться державним виконавцем Панкратової М.А.; 
зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Панкратову М.А. усунути зазначені порушення.

Разом зі скаргою, боржником подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо проведення оцінки майна та визнання такою оцінки противоправною. Так, боржник посилаючись на те, що не був обізнаний щодо існування виконавчого провадження № 48946197. Вказує, що 08 березня 2019 року отримав лист Харківської філії ДП «Сетам» від 11 лютого 2019 року, щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. Скаржник вперше ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 12 березня 2019 року, а правничу допомогу отримав лише 25 березня 2019 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової В.А. щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової В.А. щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна – відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Окрім обставин, які викладені ним у скарзі, зазначив, що оцінка майна належить до повноважень державного виконавця незалежно від того, чи здійснює він її самостійно чи із залученням суб`єкта оціночної діяльності. Саме державний виконавець як посадова особа державної виконавчої служби приймає рішення про використання оцінки, здійсненої залученим ним суб`єктом оціночної діяльності, для подальших виконавчих дій.
Матеріали виконавчого провадження не містять жодного поштового відправлення або рекомендованого повідомлення про надходження поштового відправлення з відповідною позначкою про вручення або відмову ним від одержання кореспонденції.
Він не отримував Постанову про опис та арешт майна боржника від 29 серпня 2018 року, а відтак йому не було роз`яснено право повідомити державного виконавця письмово про результати визначення майна Боржника і він був позбавлений можливості визначити вартість майна за взаємною згодою із стягувачем.
При проведенні оцінки не було отримано необхідну та достовірну інформацію про об`єкт оцінки, у тому числі оцінювачем не проведено його огляд, що є прямим порушенням п. 50, 51 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Звернення із заявою про проведення рецензування звіту є правом, а не обов`язком боржника, і жодним нормативно-правовим актом України не забороняється звернення Боржника до суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки майна за власним замовленням.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 – залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

На вказані ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року – скасовано, а справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Повертаючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд зазначив, що державний виконавець не дотримався вимог закону щодо строків направлення звіту з оцінки нерухомого майна від 02 жовтня 2018 року боржнику.
Висновки судів про дотримання державним виконавцем вимог закону щодо проведеної оцінки майна боржника є передчасним, оскільки остання була проведена без особистого огляду предмету оцінки оцінювачем.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 10 березня 2021 року та від 15 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк». При цьому, останні просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, вважав, що дії державного виконавця відповідали вимогам закону.

Представник АТ «Універсал Банк» апеляційну скаргу визнав. Вказував, що оцінка була проведена із порушенням вимог закону, вартість нерухомого майна занижена.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи скаргу без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що строк подання скарги був пропущений боржником з поважних причин, водночас боржником не надано доказів того, що дії державного виконавця щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна були противоправними.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Виходячи з аналізу вказаної норми права норм права, слід дійти висновку, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод, законних інтересів.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року за № 6, строки звернення заявника зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що  ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2008 року.

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 19 лютого 2009 року ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ Кононенко А.О. від 06 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження №48946197 з виконання виконавчого листа №2-108/11, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 05 вересня 2011 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 1531996,70грн боргу.

06 червня 2016 року старший державний виконавець Київського ВДВС Харківського МУЮ Ярмоленко О. В. з метою проведення перевірки майнового стану боржника здійснив вихід за місцем проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Здійснити перевірку не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю вдома мешканців квартири, тому залишено виклик про необхідність з`явитися до державного виконавця та складено акт.

Викликом державного виконавця Наконечного О.Л. зобов`язано з`явитися до державного виконавця 14, 16 червня 2016 року для сплати боргу за виконавчим документом або надати підтвердні документи про сплату.

15 лютого 2017 року постановою державного виконавця з ОСОБА_1 стягнено витрати на проведення виконавчих дій.

27 квітня 2017 року старший державний виконавець Конюхова В.А. прийняла постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Повторним викликом державного виконавця від 20 червня 2017 року ОСОБА_1 зобов`язано з`явитися до державного виконавця для сплати боргу за вказаним виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про його сплату.

05 вересня 2017 року старший державний виконавець Конюхова В.А. здійснила вихід за місцем проживання боржника на АДРЕСА_1 , однак боржника не знайдено, двері ніхто не відчинив, у зв`язку з чим залишено виклик, про що складено акт.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2017 року старшому державного виконавцю Конюховій В.А. дозволено примусове входження до нерухомого майна боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для примусового виконання виконавчого провадження №48946197.

06 серпня 2018 року за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 направлено вимогу-попередження про те, що 29 серпня 2018 року о 15 год 00 хв з метою виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова будуть проводитись виконавчі дії за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: опис та арешт нерухомого майна.

23 серпня 2018 року старший державний виконавець Конюхова В.А. прийняла постанову про залучення працівників Київського відділу Головного управління національної поліції в Харківської області для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитися 29 серпня 2018 року о 15 год. 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 . 

Постановою від 28 серпня 2018 року старший державний виконавець Конюхова В.А. здійснила заміну стягувача з ПАТ «ВТБ Банк» на АТ «ВТБ БАНК».

Відповідно до акту старшого державного виконавця Конюхової В.А. від 29 серпня 2018 року в присутності понятих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та дружини заявника ОСОБА_3 відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», роз`яснені права та обов`язки при виконанні виконавчого провадження щодо опису та арешту майна – спірної квартири, про що свідчать підписи всіх присутніх.

Постановою старшого державного виконавця Конюхової В.А. від 29 серпня 2018 року описано і накладено арешт на спірну квартиру, що належить боржнику ОСОБА_1 . Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_3 . Сторонам виконавчого провадження або заставодержателю роз`яснено можливість у 10-денний строк з дня прийняття постанови досягти згоди щодо вартості майна та письмово повідомити про це виконавця. Постанова містить підпис ОСОБА_3 про попередження її про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчужування, приховування чи підміну описаного майна, а також отримання копії постанови.

Постановою старшого державного виконавця Конюхової В.А. від 17 вересня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ТОВ «ЕКСПРЕС-2012», який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №453/17, виданий Фондом державного майна України 23 травня 2017 року, строком дії – 23 травня 2020 року. 

Суб`єкту оціночної діяльності – суб`єкту господарювання ТОВ «ЕКСПРЕС-2012» постановлено надати звіт про оцінку майна, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові (т.ІІ, а.с.3).

01 жовтня 2018 року між ТОВ «ЕКСПЕРТ-2012» і Київським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області укладено договір на проведення робіт з оцінки арештованого майна, за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання з проведення оціночних робіт у виконавчому провадженні про звернення стягнення на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 96,1кв. м, яка належіть ОСОБА_1 , для погашення заборгованості перед АТ «ВТБ Банк».

02 жовтня 2018 року ТОВ «ЕКСПРЕС-2012» складено звіт про оцінку майна, згідно з яким ринкова вартість спірної квартири становить без ПДВ 1 428 500грн.

Згідно з актом прийому-передачі робіт з оцінки арештованого майна від 10 жовтня 2018 року ТОВ «ЕКСПЕРТ-2012» надало, а Київський ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняв звіт суб`єкта оціночної діяльності.

Матеріали справи містять копію повідомлення від 16 жовтня 2018 року за змістом якого старший державний виконавець Конюхова В.А. за місцем реєстрації та місцем проживання боржника та стягувача повідомляє їх про результати оцінки майна (а.с.205, т.І).

Постановою старшого державного виконавця Конюхової В. А. від 02 листопада 2018 року виконавчий лист №2108/11, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 1 531 996,70грн боргу, передано до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції у Харківській області у строк до 02 листопада 2018 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панкратової М.В. від 12 листопада 2018 року прийнято ВП 48946197 з примусового виконання виконавчого листа №2108/11, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 1 531 996,70грн боргу.

01 лютого 2019 року Начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Купріяновою А.О. направлено директору ДП «СЕТАМ» - Габунія В.Г. заяву на реалізацію іпотечного арештованого майна.

07 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ» направлено Начальнику Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Купріяновій А.О. лист, яким повідомлено про внесення до Системи СЕТАМ 06 лютого 2019 року інформації про арештоване майно (формуванння лота): лот 331732 – ІПОТЕКА. Трикімнатна квартира загальною площею 96,1кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

11 березня 2019 року відбулися торги з примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 , предмета іпотеки АТ «ВТБ БАНК»: трикімнатної квартири загальною площею 96.1кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 1 428 500грн. та визначено переможця торгів – ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом №392086 з проведення електронних торгів від 11 березня 2019 року та актом державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панкратової М.А. про реалізацію предмета іпотеки від 27 березня 2019 року.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. 

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ОСОБА_1 заявив про поновлення строку на подання скарги посилаючись на те, що 08 березня 2019 року він отримав лист Харківської філії ДП «Сетам» від 11 лютого 2019 року, щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів. При цьому, вперше він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження лише 12 березня 2019 року, а правничу допомогу отримав лише 25 березня 2019 року.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення такого строку.

Так, за змістом ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 16 жовтня 2018 року) виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Згідно положень частини 1 статті 28 вказаного Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Колегією суддів встановлено, що своєчасно, не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту, повідомлення про результати оцінки майна державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 направлено не було.

Як зазначено вище, матеріали справи містять копію повідомлення від 16 жовтня 2018 року за змістом якого старший державний виконавець Конюхова В.А. за місцем реєстрації та місце проживання боржника та стягувача повідомляє їх про результати оцінки майна (а.с.205, т.І).

На зазначеному повідомленні міститься позначка представника ВТБ Банк Мошенця Д.В., який виказує незгоду з результатами оцінки (а.с.205, т.І).

Виконавець наполягає на тому, що ОСОБА_1 був повідомлений про результати оцінки, на його адреси направлялось відповідне повідомлення.

Між тим, сама по собі копія повідомлення із зазначенням адреси ОСОБА_1 не є належним доказом на підтвердження такого повідомлення боржника.

Матеріали справи містять копії квитанцій датованих 17 жовтня 2018 року (а.с.206, т.І), в яких отримувачем відправлення вказаний ОСОБА_1 без зазначення адреси.

Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що державний виконавець на відомі йому адреси боржника направляв копії документів виконавчого провадження, однак, ОСОБА_1 такі відправлення не отримував.

Так, як вбачається з трекеру поштових відправлень, які відповідають тим, що зазначені у квитанції від 17 жовтня 2018 року відправлення на адресу ОСОБА_1 поверталися не врученими.

Водночас, матеріали справи не містять витягів із журналів вихідної кореспонденції або опису вкладень до відправлення суду не надано. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що фактично він дізнався про результати оцінки майна лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №48946197 12 березня 2019 року – не спростовані.

Певний розумний час ОСОБА_1 витратив на отримання правової допомоги, складання скарги.

Враховуючи наведене, висновку про наявність підстав для поновлення строку на звернення з цієї скаргою суд першої інстанції дійшов з додержанням норм матеріального, процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 строку звернення із скаргою не оскаржується, порушення норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду в цій частині в порядку ст.376 ЦПК України – не встановлено.

Що стосується розгляду скарги по суті, то суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на те, що дії державного виконавця з визначення вартості спірного нерухомого майна є неправомірними, оскільки результати оцінки цього майна є заниженими і такими, що не відповідають реальній вартості нерухомого майна та звіту оцінки цього ж майна, здійсненого ФОП ОСОБА_9 20 березня 2019 року, оскільки здійснені без реального огляду предмета оцінки. Занижена вартість квартири не покриває суму заборгованості, для погашення якої проводилася реалізація, вбачається дисбаланс між вчиненим порушенням та заходом відповідальності, що покладає на боржника надмірний індивідуальний тягар і порушує його право власності на майно, а також гарантований законом інтерес очікувати, що залишкова сума вартості реалізованого майна після вирахування суми боргу стягувачу, виконавчого збору і витрат виконавчого провадження буде залишена боржнику.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі - Закон України «Про виконавче провадження», або Закон №1404-VIII), тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України, зокрема Порядком реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431 (далі - Порядок).

Розділом ІІ Порядку передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.
Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

За змістом частин першої – третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадженя» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «ЕКСПЕРТ-2012», як оцінювач, залучений постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюховою В.А. від 17 вересня 2018 року.

ТОВ «ЕКСПРЕС – 2012» має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий 23 травня 2017 року за № 453/17 Фондом державного майна України (строк дії 23 травня 2020 року.). Суб`єкту оціночної діяльності – суб`єкту господарювання ТОВ «ЕКСПРЕС-2012» постановлено надати звіт про оцінку майна. Попереджено суб`єктів оціночної діяльності – суб`єкта господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕС-2012», про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надавання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові (а.с.3, т.ІІ).

Як вбачається з договору б/н від 01 жовтня 2018 року, між суб`єктом оціночної діяльності: ТОВ «ЕКСПЕРТ -2012», в особі директора ОСОБА_5 , що діє на підставі статуту та сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 453/17 від 23 травня 2017 р. та Київським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області укладено договір на проведення робіт з оцінки арештованого майна. За умовами договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання по проведенню оціночних робіт у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на нерухоме майно: 3-кімнатну квартиру, загальною площею якої складає 96,1м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належіть ОСОБА_1 для погашення заборгованості перед АТ «ВТБ Банк».

02 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експрес – 2012» виконано звіт про оцінку майна, згідно якого ринкова вартість трикімнатної квартири, загальна площа якої складає 96,1кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає без ПДВ – 1 428 500,00 грн.

Згідно акта прийому-передачі робіт з оцінки арештованого майна від 10 жовтня 2018 року суб`єкт оціночної діяльності: ТОВ «ЕКСПЕРТ -2012», в особі директора Стрілець Д.В., надав, а Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняв послуги з оцінки арештованого майна: трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - виконаний «Звіт суб`єкта оціночної діяльності».

Колегія суддів вважає, що залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі звітом про оцінку майна, якщо він складений з дотриманням вимог закону.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню
незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення
з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах 
від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

У свою чергу, у звіті про незалежну оцінку спірної квартири оцінювач не навів відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суд першої інстанції наведеного не врахував та залишив поза увагою доводи скаржника щодо порушення вимог закону в цій частині, ураховуючи, що ознайомлення з об`єктом оцінки полягає в дослідженні оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та в особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, тоді як замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. 

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що державний виконавець після замовлення оцінки намагався забезпечити доступ оцінювача до об`єкта оцінки.

Також, ОСОБА_1 указував на заниження суб`єктом оціночної діяльності вартості трикімнатної квартири і невідповідність її ринковій вартості та використання аналогів, які не є подібними до об`єкта оцінки.

На підтвердження факту заниженої вартості предмету оцінки ОСОБА_1 надано звіт про оцінку майна від 20 березня 2019 року, згідно якого вартість спірної квартири становить 2 795 300грн., а не як зазначено в висновку про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року 1 428,500грн.

Колегія суддів зазначений висновок не приймає оскільки ринкова вартість квартири визначена станом на 20 березня 2019 року.

Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (ч.1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (частина друга статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Даний висновком узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №755/6875/18.

Також, ОСОБА_1 було надано апеляційному суду рецензію на ЗВІТ про оцінку майна від 20 грудня 2019 року згідно якого встановлено, що звіт про оцінку, за формою подання матеріалів, обгронтованістю вихідних даних та застосування в процесі оцінки технічних прийомів не відповідає вимогам нормативних актів з оцінки майна та містить суттєві недоліки, які вплинули на достовірність оцінки майна.

Рецензія на звіт про оцінку майна була замовлена та виконана після ухвалення рішення судом першої інстанцїі.

Статтею 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Будь-яких поважних причин неможливості замовити та надати суду першої інстанції таку рецензію представником скаржника наведено не було.

За таких обставин, рецензія надана представником ОСОБА_1 не може бути прийнята у якості доказу апеляційним судом.

Між тим, колегія суддів вважає, що рецензування майна безумовно є належним встановленим способом спростування результатів оцінки майна, однак не єдиним.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, надати оцінку відповідності звіту вимогам Національного стандарту № 1, 2, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», як суд, так і державний виконавець може і за відсутності рецензування оскільки будь-яких обмежень щодо цього Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки в разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Із змісту звіту про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року вбачається, що в ході дослідження використовувався порівняльний підхід.

За змістом п.19 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від  28 жовтня 2004 року №1442 порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об`єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об`єкта оцінки з об`єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об`єктів порівняння; визначення вартості об`єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об`єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку.
Інформація про продаж та пропонування подібного нерухомого майна повинна відповідати критеріям, визначеним у Національному стандарті N 1.

Згідно п.п.47-49 Національного стандарту № 1 «Загальні положення оцінки майна й майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.
Для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям: умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості; продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати; 
умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.
Основними елементами порівняння є характеристики подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Коригування вартості подібного майна здійснюється шляхом додавання або вирахування грошової суми із застосуванням коефіцієнта (відсотка) до ціни продажу (пропонування) зазначеного майна або шляхом їх комбінування.

Дослідивши звіт про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року, колегія суддів вважає, що об`єкти порівняння, які були обрані експертом не є подібними: розташовані в інших адміністративних районах міста, площа об`єктів порівняння суттєво відрізняється від площі об`єкта оцінки.

Колегія суддів вважає необгрунтованим застосування понижуючого на 20% коефіцієнту корегування на розходження у правах, оскільки усі об`єкти порівняння та об`єкт оцінки знаходяться у приватній власності, а зниження вартості об`єкта оцінки на 20% при визначенні ринкової вартості арештованого майна діючим законодавством не передбачено.

Із змісту звіту про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року вбачається, що оцінювач особисто не оглядав об`єкт оцінки, прийняв до уваги фотоматеріали, які не відтворюють достатньою мірою внутрішнього оздоблення квартири. При цьому, на дослідження суб`єкту оціночної діяльності державним виконавцем було надано не всі фотоматеріали, що містились у виконавчому провадженні. Суб`єктом оцінки без належного обгрунтування, без огляду нерухомого майна, зазначено про те, що квартира, яка є предметом оцінки, перебуває у стані «косметичного ремонту» та застосовано відповідне знижуюче коригування.

Таким чином, під час проведення оцінки було порушено вимоги п.п.50, 52 Національного стандарту № 1 "Загальні положення оцінки майна й майнових прав", затвердженого Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, що призвело до зниження вартості об`єкта оцінки.

Дослідивши звіт про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року, встановивши зазначені недоліки, державний виконавець мав можливість у відповідності до п.3.4 договору на проведення робіт з оцінки арештованого майна від 01 жовтня 2018 року направити суб`єкту оціночної діяльності свої зауваження до звіту та вимагати виправлення недоліків або письмових роз`яснень.

Між тим, звіт про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року був прийнятий без зауважень та використаний для визначення вартості арештованого майна, в той час, як наявні підстави для висновку про його невідповідність вимогам законодавства.

За наведених обставин, дії державного виконавця щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна боржника є протиправними.

Оскільки на цей час нерухоме майно боржника продано з торгів, має іншого власника, державний виконавець позбавлений можливості замовити іншу оцінку майна.

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні скарги – скасувати.

Скаргу  ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової Вікторії Анатоліївни – задовольнити частково.

Визнати противоправними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Конюхової В.А. щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до звіту про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року ТОВ «Експерт 2012».

Визнати недійсними результати оцінки вартості нерухомого майна боржника, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , викладеної у звіті про оцінку майна від 02 жовтня 2018 року ТОВ «Експерт-2012», в межах виконавчого провадження №48946197.

Стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                        Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                               С.С. Кругова

                                                                                                        О.Ю. Тичкова