ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2021 р.           Справа№ 910/7806/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Дикунської С.Я. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 25.02.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 
у справі №910/7806/19 (суддя Морозов С.М.)

за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боголей Ірини Юріївни

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 71 375,34 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 71 375,34 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/7806/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» суму збитків в розмірі 71 375,34 грн та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №910/7806/19 змінено. Резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» 45 125,34 грн збитків та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1214,51 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.». Також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1059,74 грн. 
На виконання вказаної постанови 13.01.2020 Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.
13.04.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця в якій просить суд: визнати поважними причини пропущення та поновити строк для подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби; визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2020 ВП №61488083; скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2020 ВП №61488083, на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 №910/7806/19; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 №910/7806/19 стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боголей Ірини Юріївни у справі №910/7806/19 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» 05.06.2020 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/7806/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку та не звернув увагу на той факт, що в Законі №145-ІХ між словами «грошових коштів», «товарів», стоїть словосполучення «і». А тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»», не поширюється на виконання рішення у справі №910/7806/19 про стягнення  грошових коштів. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №910/7806/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», розгляд справи призначено на 30.07.2020. 
20.07.2020 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Авантаж Інспект» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство заперечувало проти доводів апеляційної скарги та просило відмовити Акціонерному товариству «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року.
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.07.2020 у справі №910/7806/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 справу №910/7806/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 25.08.2020.
07.08.2020 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Авантаж Інспект» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020, клопотання ТОВ «Авантаж Інспект» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, визначено, що судове засідання по справі №910/7806/19 у режимі відео конференції відбудеться 25.08.2020 0 15 год. 45 хв.
В подальшому, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020,  розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» відкладено на 10.09.2020.
31.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 31.08.2020 у справі №910/7806/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 справу №910/7806/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р., розгляд справи призначено у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 розгляд справи №910/7806/19 відкладено на 01.10.2020.
21.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020, клопотання ТОВ «Авантаж Інспект» про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду задоволено, визначено, що судове засідання по справі №910/7806/19 у режимі відеоконференції відбудеться 01.10.2020 0 13 год. 50 хв.
21.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
24.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від АТ «Укрзалізниця» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 в режимі відеоконференції проведення якої просило забезпечити у одному із судів, згідно переліку.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 22.09.2020 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.09.2020 у справі №910/7809/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 справу №910/7809/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко  О.В., судді: Тарасенко К.В., Дикунська С.Я., розгляд справи призначено на 20.10.2020.
12.10.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. з 19.10.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.10.2020 у справі №910/7809/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.
Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про проведення судового засідання у справі №910/7806/19 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 справу №910/7806/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Зупинено апеляційне провадження у справі №910/7806/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/12809/19. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/12809/19.
21.01.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надійшло повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» про наявність підстав для поновлення провадження у справі.
Північним апеляційним господарським судом встановлено, що 20.11.2020 Верховним судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийнято постанову у справі №910/12809/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 101     880,00 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93037839).
У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. з 25.01.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.01.2021 у справі №910/7806/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року прийнято справу №910/7806/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я. Поновлено апеляційне провадження у справі №910/7806/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020. Розгляд апеляційної скарги у справі №910/7806/19 призначено на 25.02.2021 о 13 год. 45 хв.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 19.02.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.02.2021 у справі №910/7806/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко       О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 року прийнято  справу №910/7806/19 за апеляційною Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко       О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.
В судове засідання апеляційної інстанції 25.02.2021 представники сторін  та   ДВС не  з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали суду про призначення справи до розгляду, яку за наявними в матеріалах справи  доказами отримано уповноваженими представниками позивача та ДВС 29.01.2021, 01.02.2021 та уповноваженим представником відповідача - 09.02.2021.
За приписами  ч.ч. 1, 3 ст. 202  ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови його належного повідомлення про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 25.02.2021  представники сторін та ДВС, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за наявності клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення збитків у розмірі 71     375,34 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 року у справі №910/7806/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" суму збитків в розмірі 71 375,34 грн та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 року рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 року у справі №910/7806/19 змінено. Резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 45         125 грн. 34 коп. збитків та судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1         214 грн. 51 коп. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.". Також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1     059 грн 74 коп. 
На виконання вказаної постанови 13.03.2020 року Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.
13.04.2020 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" до Господарського суду міста Києва надійшла скарга на дії приватного виконавця в якій просить суд: визнати поважними причини пропущення та поновити строк для подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби; визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2020 ВП №61488083; скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від ] 0.03.2020 ВП №61488083, на виконання наказу господарського суду міста Києва від 13.01.2020 №910/7806/19; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) винести постанову про повернення наказу господарського суду міста Києва від 13.01.2020 №910/7806/19 стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
В обґрунтування своїх вимог Акціонерне товариство "Українська залізниця" зазначило факт набрання чинності 20.10.2019 Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", пунктом третім розділу третього якого встановлено заборону "вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами".
З наведеного законодавчого припису скаржник (боржник у виконавчому провадженні) дійшов висновку, що відносно нього не може бути відкрито протягом трьох років жодного виконавчого провадження.
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває наказ Господарського суду міста Києва №910/7806/19 від 13.01.2020 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця"   суми збитків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект".
10.03.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №61488083 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/7806/19 від 13.01.2020 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" 45             125, 34 грн збитків та судового збору в розмірі 1         214, 51 грн.
За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями ч. 1 ст. 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.
Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував про недопустимість невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) встановлено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".
В рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини вказав, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" (заява № 56849/00) від 29.06.2004, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене,  "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").
В рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.
Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (рішення Конституційного Суду України від 15.05.2019 № 2-рп(ІІ)/2019).
Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини встановив, що було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан Іванов та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень. Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, № 40450/04, п.п. 83-85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").
В пункті 3 резолютивної частини рішення від 12.10.2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13 та інші, Велика Палата Європейського суду з прав людини постановила, що п`ять заяв та 12 143 заяви, наведені в додатках I і II до цього рішення, мають розглядатись відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.
Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
З огляду на наведене, відповідно до вимог Конституції України, ГПК України та практики Європейського суду з прав людини, судове рішення у справі №910/7806/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.
Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  визначено виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження, примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього     Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").
Виходячи зі змісту ч.1 с. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено матеріалами справи, 10.03.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боголей І.Ю. на підставі ст. ст. 3, 4, 24-27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61488083 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2019 у справі №910/7806/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим      Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження").
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч. 4 ст. 4  вказаного Закону України виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3)  боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5)  юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.
Положення п.п. 4, 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме:
- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст. 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;
- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Проте, ні місцевим господарським судом, ні апеляційним судом не встановлено, а відповідачем (боржником) не доведено наявності на момент винесення постанов про відкриття виконавчого провадження підстав, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.
З огляду на відсутність законодавчо встановлених підстав для повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва у даній справі без прийняття до виконання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження  ВП№61488083 від 10.03.2020.
З приводу посилань апелянта (скаржника) на заборону, яка міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", слід зазначити, що 20.10.2019  дійсно набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон України № 145-ІХ), за приписами п. 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" якого забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, які були передані в заставу за кредитними договорами.
Згідно додатку 2 "Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство "Українська залізниця".
З урахуванням заборони, встановленої п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 145-ІХ, покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки, з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, які були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти, що узгоджується з положеннями чинного законодавства України, а також відповідає меті  Закону України № 145-IX.
Аналогічні висновки щодо застосування пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України №145-ІХ наведені в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/13346/18 та від 29.04.2020 у справі №910/6948/19, в яких суд визнав очевидними і такими, що не викликають розумних сумнівів висновки судів про можливість вчинення виконавчих дій стосовно Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині стягнення грошових коштів.
Крім того, в постанові від 20.11.2020 у справі № 910/12809/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила про наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №904/5697/18, на який посилався скаржник у справі № 910/12809/19,  оскільки у цій справі суди попередніх інстанцій правильно застосували приписи пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ та дійшли вірного висновку стосовно можливості стягнення грошових коштів з підприємства, яке включене до затвердженого цим Законом Переліку, зокрема, Акціонерного товариства "Українська залізниця".
При цьому, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив про помилковість посилання скаржника на те, що передбачена пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ можливість проводити виконавчі дії стосується лише стягнення тих грошових коштів і товарів, які були передані у заставу за кредитними договорами, оскільки положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбачені пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.
Як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.08.2019 у справі № 910/7806/19 присуджено до стягнення саме грошові кошти, відповідно заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", не поширюється на виконання рішення у справі №910/7806/19 про стягнення грошових коштів.
При цьому, вищезазначеним Законом передбачена можливість стягнення, по-перше грошових коштів, по-друге товарів переданих в заставу.
Як би згаданим Законом було дозволено стягнення лише грошових коштів, переданих у заставу, як вважає заявник, а не взагалі грошових коштів, тоді б не можливо було б здійснювати стягнення за виконавчими листами, наприклад, заробітної плати, виплат в зв`язку із пошкодженням здоров`я і т.п., що призвело б до явного порушення гарантованих прав.
Відтак, апеляційним судом не встановлено підстав для повернення виконавчого документа на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв  відповідно до приписів чинного законодавства.
Вищенаведене спростовує доводи скаржника щодо заборони на звернення стягнення на кошти боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця" у виконавчому провадженні №61488083, а трактування  скаржником вищезгаданої норми лише як можливості стягнення грошових коштів, що передані в заставу за кредитними договорами, та товарів, які були передані в заставу за кредитними договорами, є помилковими.
Як вже зазначалося, боржником оскаржуються дії державного виконавця щодо винесення постанови ВП №61488083 від 10.03.2020 про відкриття виконавчого провадження, хоча  винесення цієї постанови не призводить до безпосереднього стягнення з боржника будь-яких грошових коштів. Доказів вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно або на відчуження майна боржника у виконавчому провадженні №61488083 матеріали справи не містять. Наявність постанови про відкриття виконавчого провадження не позбавляє державного виконавця можливості в подальшому винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу або про закриття виконавчого провадження в порядку та випадках, встановлених законом.
З приводу тверджень відповідача (скаржника) про те, що з дати набрання чинності Закону України  № 145-ІХ всі виконавчі провадження, відкриті станом на 20.10.2019, в тому числі №61488083, де боржником є відповідач, підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню відповідним стягувачам на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", слід зазначити, що за змістом цієї норми виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, які виключають можливість виконання відповідного рішення.
Тобто, за приписами п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається виконавцем, якщо має місце певна заборона, встановлення якої законом виключає можливість виконання відповідного рішення.
Проте апеляційний суд вважає, що в даному випадку встановлена п. 3 Розділу ІІІ. Прикінцеві та перехідні положення ЗУ № 145-IX заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, не виключає можливості виконання судового рішення у даній справі.
За таких обставин,  апеляційний суд визнає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що при винесенні постанови ВП №61488083 від 10.03.2020 про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не  порушено приписів Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", відтак в задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"  в особі регіональної філії «Львівська залізниця» щодо неправомірності відкриття виконавчого провадження №61488083 слід відмовити.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та  ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №  2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006  та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За рішенням від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття місцевим судом оскаржуваної ухвали у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 26.05.2020, прийнята після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» слід відмовити, а оскаржувану ухвалу господарського суду міста Києва від 26.05.2020 - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 232-241, 275-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на ухвалу  Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі №910/7806/19 залишити без задоволення.
2.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 у справі № 910/7806/19 залишити без змін.
3.          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця». 
4.          Матеріали  справи  № 910/7806/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-291 ГПК України.
                                                      Повний текст постанови підписано 16.04.2021 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                С.Я. Дикунська