ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3024/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Колоколова С.І.                              
суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Полінецька В.С.
за участю представників сторін:
від прокуратури – Немашкало Р.М., посвідчення  № 058015,  дата видачі : 12.11.20;  
від позивача (Одеської міської ради)  - Асташенкова О.І., посадова інструкція від 19.02.2020; розпорядження про забезпечення самопредставництва № 421 від 18.05.2020; розпорядження по особовому складу № 1702к від 24.12.2014;     
від позивача (Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради)  - не з`явився;
від відповідача -1  - не з`явився;
від відповідача -2  - Різун Н.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003273 від 18.04.2018; довіреність від 30.10.2020.    розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду Одеської області від „25” січня 2021р., повний текст якого складено та підписано „04” лютого 2021р.
у справі № 916/3024/19
за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради
до відповідачів: 
1. Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; 
2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Овочі та фрукти”
про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності, звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва,                                                               
          головуючий суддя      – Невінгловська Ю.М.
          місце ухвалення рішення:      Господарський суд Одеської області
                                                            
          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.       
          В судовому засіданні       20.05.2021, згідно      ст.233            ГПК України      оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

 ВСТАНОВИВ:

11.10.2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до відповідачів - Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти” в якій просить суд :
1) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства “Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівеького району Сумської області Мельник Тетяни Іванівни (індексний номер рішення 43300205 від 02.10.2018) про реєстрацію права власності за ТОВ „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти” на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, буд. 13/1;
2) скасувати запис про право власності №28190866 на нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вух Гаванна, буд. 13/1 та належить на праві приватної власності ТОВ „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти”3) зобов`язати ТОВ „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти” звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 13/1, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м.
Позовні вимоги обґрунтовані фактом  проведення державної реєстрації права власності за ТОВ „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти” із порушенням  вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 позовну заяву Заступника прокурора Одеської області подану в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до відповідачів - Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо комерційна фірма „Овочі та фрукти” про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва вх. ГСОО №3098/19 разом з заявою про забезпечення позову (вх. № 2-4948/19 від 11.10.2019) та доданими документами – повернуто.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.10.2019 по справі №916/3024/19 скасовано, справу №916/3024/19 передано на розгляд Господарському суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020р. було відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в судовому засіданні.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.01.2021 у справі №916/3024/19 (суддя Невінгловська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що прокурором при зверненні з даним позовом не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення відповідачами прав та інтересів позивачів, натомість відповідачем-2 надано до суду докази, які спростовують вимоги прокурора та доводять відсутність підстав для задоволення позову.
Не погодившись з вказаним      рішенням суду, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури  звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Комунального підприємства „Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області та Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Овочі та фрукти” про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності, звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду є помилковими з огляду на наступне.
Скаржник зазначає, що господарським судом Одеської області в оскаржуваному рішенні вірно вказано, що відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається серед інших, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Не вимагається такий документ у разі, коли реєстрація такого документа здійснюється в Єдиному реєстрі документів.
Водночас, прокурор зазначає, що судом проігноровано доводи останнього про те, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам закону, а саме відсутності суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться у реєстрі.
Через недотримання державним реєстратором вимог законодавства ним невстановлена невідповідність наданого для реєстрації документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011 зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області, тобто органом який на той час не існував.
Твердження про те, що реєстратор не повинен перевіряти час утворення органу, що видав документ, є також необґрунтованими, оскільки це є ключовим фактором, який свідчить взагалі про існування на час видачі документу цього органу.
Доводи суду про те, що Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України було затверджено Указом Президента України 08.04.2011, тобто в день реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, взагалі є безпідставними та такими, що не спростовують доводи прокурора про невідповідність наданого для реєстрації документу.
Діючи на виконання п.п. 19 п.10 вищевказаного Положення Головою Державної архітектурно-будівельної інспекції України Рибаком О.В. видано наказ від 02.06.2011 №22 про затвердження положень Інспекцій ДАБК в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві і м. Севастополі.
З відповідною назвою в областях, у т.ч. Одеській, діяли саме Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а утворення Департаментів державної архітектурно-будівельної інспекції відбулось вже у 2014 році, тобто через три роки після дати, якою датована декларація ОД 18111064037 від 08.04.2011, що цілком підтверджує її недостовірність.
На думку скаржника, саме вказану відповідність вимогам закону і повинен був перевірити державний реєстратор, оскільки він приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після з`ясування наявності необхідних для цього документів, отриманих в установленому законом порядку.
Доводи прокурора з цих питань судом не спростовані.
Крім того, прокурор зазначає, що під час судового засідання відповідачем було надано до суду документи підтверджуючі укладення в 2001 році між ним та Одеською міською радою договору на право тимчасового користування земельною ділянкою площею 10 кв.м. по вул. Гаванна ріг вул. Дерибасівської №20 (наявний в матеріалах судової справи).
Також надано документи підтверджуючі створення у 2004 році комісії для прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону та про затвердження у 2010 році акту цієї комісії про прийняття в експлуатацію вказаного об`єкту (наявні матеріали справи).
Прокурор зазначає, що з аналізу цих документів вбачається, що земельна ділянка у 2001 році надавалась у користування відповідачу під вже самовільно збудований (висновок Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.01.2001 №29оп/3699, копія наявна у матеріалах справи) торгівельний павільйон, і прийняття в експлуатацію також проводилось самовільно збудованого приміщення.
Договір оренди земельної ділянки діяв упродовж 5 років, з квітня 2006 року користування землею, на думку прокурора, є безпідставним та самовільним.
Крім того, прокурор зазначає, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту – торгового павільйону, розташованого за адресою: Дерибасівська ріг вул. Гаванної» від 11.03.2010 №210 зобов`язано відповідача оформити документи на землекористування та переоформити в установленому порядку правовстановлюючі документи на прийняте в експлуатацію приміщення.
Незважаючи на принципи, які викладені у розпорядженні районної адміністрації відповідачем вказані дії не виконані. Судом ці обставини при розгляді справи не досліджені та при прийняті рішення не враховані.
Також, прокурор вказує, що судом у рішенні (стор. 6) зазначено, що державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельник Т.І. проведено 27.09.2018 державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 13/1 на підставі «вищевикладених документів», тобто договору оренди землі від 2001 року, розпоряджень Приморської районної адміністрації 2004 і 2010 років про призначення комісії та затвердження складеного нею акту про прийняття в експлуатацію об`єкту, а також декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011, інші документи відповідачем під час реєстрації не надавалась.
Вказані доводи, на думку прокурора, є помилковими та свідчать про поверхове дослідження судом матеріалів справи, оскільки реєстрація права власності на об`єкт проведено державним реєстратором виключно на підставі недостовірного документу  - декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011 зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області.
Щодо визнання судом преюдиційними обставин, встановлених під час розгляду справи №420/6414/19, прокурор зазначає, що такий висновок є передчасним та не впливає на необхідність доведення окремих фактів під час розгляду справи №916/3024/19.
Так, предметом спору, зокрема, в порядку адміністративного провадження у справі № 420/6414/19 оскаржувались документи органу контролю, складені за результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, в той час як предметом позову у справі № 916/3024/19 є спір про право на земельну ділянку, на якій зведено самочинно зведено об`єкт нерухомості. Правовідносини щодо реєстрації права власності на такий об`єкт також не були предметом спору в межах справи № 420/6414/19. При цьому позовна заява, що розглядається в межах справи № 916/3024/19, взагалі не містить посилань на обставини, встановлені органом контролю під час перевірки додержання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, та складені за результатами такої перевірки документи, які оскаржувались в межах справи № 420/6414/19. 
З огляду на викладене, на думку прокурора, суд без належного обґрунтування просто вказав на преюдиційність фактів, встановлених в адміністративній справі №420/6414/19, а доводи прокурора з цього приводу виклав у тексті судового рішення, проте не спростував.
Крім того, прокурор зазначив, що оцінка доказів, їх достатність та допустимість здійснена судом вибірково, без належного обґрунтування.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 клопотання Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Заступнику керівника Одеської обласної прокуратури  строк на апеляційне оскарження;  зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021 року у справі № 916/3024/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури  на рішення Господарського суду Одеської області від „25” січня 2021р. №916/3024/19; призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на 20 травня 2021 року о 10:00 год.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Овочі та фрукти” просив залишити рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021 у справі №916/3024/19 без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах Одеської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 01.03.2021 без задоволення.
У судовому засіданні 20.05.2021 року представники прокурора та позивача – Одеської міської ради доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі.
Відповідач-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Представники позивача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та відповідача-1 в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення.
Враховуючи, що явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі вказаних представників сторін.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 05.07.2001р. між ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» (Орендар) та Одеською міською радою (Орендодавець) укладено Договір на право тимчасового користування землею, на умовах оренди (далі Договір), відповідно до умов якого Орендодавець на підставі ст.ст. 3,       10 Земельного кодексу України, Закону України        «Про оренду землі», та рішення Одеської міської ради №2200-ХХІІІ від 17.04.2001року надав, а Орендар прийняв у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, що знаходиться у місті Одесі, у Жовтневому районі, по вул. Гаванна ріг вул. Дерибасівсьої №20, загальною площею 10кв.м., за рахунок земель міста, згідно плану земельної ділянки (Додаток №1), який є невід`ємною частиною договору (а.с.110, т. 2).
Згідно з п. 1.2 вказаного Договору, зазначена земельна ділянка, загальною площею 10.кв.м. надавалась у володіння і користування Орендаря терміном на 5 років (до 17.04.2006р.) для експлуатації та обслуговування торгівельного кіоску.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду звернення ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта        торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної, наданих документів, з урахуванням приписів ДБН №64БН А.3.1.-3-94, п.3, р.3.7 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, 21.04.2004р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято Розпорядження «Про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта        торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної» №1071, яким призначено державну технічну комісію для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта -        торгового павільйону, розміщеного за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної (а.с.115, т.2).
Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 11.05.2004р., державною технічною комісією, призначеною розпорядженням Приморської райадміністрації від 21.04.2004р. №1071 було прийнято в експлуатацію об`єкт – торговий павільйон, загальною площею 8,0 кв.м. (а.с.116, т. 2).
Як вбачається із відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 04.02.2010р. було внесено запис про рішення засновників ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації та 05.02.2010р. внесено запис про державну реєстрацію створеної юридичної особи в результаті перетворення - ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ». Отже, в зв`язку із перетворенням та зміною організаційно-правової форми до ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» перейшло все майно, всі права та обов`язки від попередньої юридичної особи ЗАТ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ».
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної» від 11.03.2010р. №210 було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торгового павільйону, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська ріг вул. Гаванної, а також зазначено про прийняття в експлуатацію приміщення, загальною площею 8,0кв.м., власником якого в цілому є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» та присвоєно нежитловому приміщенню поштову адресу: м. Одеса, вул. Гаванна,13/1 (а.с.118, т.2).
Згідно п.3 вказаного Розпорядження Приморської райадміністрації від 11.03.2010р. Товариству з обмеженою відповідальністю «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» доручено переоформити в установленому порядку правовстановлюючі документи на приміщення, згідно з п. 1 та п. 2 розпорядження.
Як вбачається з наданих позивачем документів, 08.04.2011р. Департамент ДАБІ в Одеській області зареєстрував за № ОД 18111064037 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, щодо будівництва нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Гаванна, 13/1, код об`єкта 1230,9, категорія складності об`єкта – ІІ, замовник - ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» (а.с.96, т.1).  
18.09.2018р. на замовлення ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою вул. Гаванна, 13/1, з якого вбачається, що площа будівлі становить 8,0 кв.м. (а.с.99, т.1).
На підставі вищевказаних документів, за ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» державним реєстратором Одеської філії комунального підариємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Мельник Т.І. 27.09.2018р. було проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, будинок 13/1.
Як вказує прокурор у своєму позові, підставою для звернення з відповідними вимогами стало те, що згідно інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області відомості щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 18111064037 від 08.04.2011р., відсутні.
Крім того прокурор зазначає, що відсутні відомості щодо наявності у ТОВ «ВИРОБНИЧО- КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» документів, які дають право проводити будівельні роботи за вищевказаною адресою. Відповідно до даних публічної кадастрової карти України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про зареєстровані земельні ділянки за вказаною адресою відсутні (копія надається). Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, рішення щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, 13/1, Одеською міською радою не приймались.
Крім того, згідно Інформації комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відсутня реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна 13/1.
Враховуючи вищевикладене, прокурор зазначав, що можливо дійти до висновку, що вказаного об`єкта, як об`єкта нерухомості взагалі ніколи не існувало, а отже спірний об`єкт є новозбудованим об`єктом, оскільки відомості про реєстрацію прав власності на вказаний об`єкт відсутні, як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також, право власності на спірний об`єкт за будь-якою особою ніколи не було зареєстровано.
Також прокурор вказує, що відповідно до п. п. 41, 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015р., для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а також у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подається, в тому числі, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Крім того, як вказує прокурор, надана державному реєстратору декларація про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011 зареєстрована Департаментом ДАБІ в Одеській області, який виступає територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України. При цьому, Державна архітектурно-будівельна інспекція України була створена на підставі постанови "Кабінету Міністрів Украйни «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» від 09.07.2014 № 294. Отже, як вказує прокурор, для проведення державної реєстрації права власності було надано державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011, зареєстровану органом, який створений лише у 2014 році.
Отже, оскільки прокурор у своєму позові зазначає, що відомості про наявність дозвільних документів на проведення будівельних робіт, а також правовстановлюючі документи на земельну ділянку у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» відсутні, він дійшов висновку, що збудований об`єкт є самочинно збудованим, державна реєстрація права власності на нерухоме майно проведена державним реєстратором з порушенням положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державним реєстратором не перевірено наявність реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації в Єдиному реєстрі документів, відсутності суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі, а також не перевірено відповідність поданих документів законодавству, без документів підтверджуючих права на земельну ділянку, тобто вказаний об`єкт є самочинним будівництвом, що побудований без документів, які дають право проводити будівельні роботи, на земельні ділянці, яка не відведена для таких цілей. Таким чином, рішення державного реєстратора (індексний номер рішення № 43300205 від 02.10.2018) щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню, а спірний об`єкт – знесенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що  прокурором при зверненні з даним позовом не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення відповідачами прав та інтересів позивачів, натомість відповідачем-2 надано до суду докази, які спростовують вимоги прокурора та доводять відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського погоджується з  висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.  
Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та  статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як встановлено під час розгляду справи, предметом заявленого позову є вимога власника земельної ділянки до власника майна, право власності на яке, за думкою прокурора та позивача, набуто в незаконний спосіб. При цьому, вимозі щодо усунення перешкод у здійсненні власником права володіння та розпоряджання своєю земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості, передує вимога про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ „ВКФ „ОВОЧІ ТА ФРУКТИ” на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гаванна, буд. 13/1 та скасування відповідного запису.
Підставою позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своєю власністю, тобто факти, що підтверджують правову позицію позивача, незаконність здобуття права власності на спірне майно та проведення її реєстрації. 
З позиції процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.
Відповідно до ч.1, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 
Згідно з ч. 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Як встановлено господарським судом, 03.10.2019р. заступником начальника інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Лисим С.О., відповідно до        ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та        Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого        Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553, за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: будівництво нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Гаванна, 13/1, на підставі встановлених порушень щодо експлуатації відповідачем-2 нежитлової будівлі, площею 8,.0 кв.м. не введеної в експлуатацію відповідно до вимог містобудівного законодавства, директору ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» Коломійчук Т.В. було видано Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №605/19 від 03.10.2019р., яким від ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» вимагалось демонтувати або ввести до експлуатації самочинно збудований об`єкт за даною адресою у встановленому законом порядку в термін до 03.12.2019р. (а.с.119, т. 2).
За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності       акта, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №001775 від 03.10.2019р., протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03.10.2019р. відповідно до п.2 ч.2        ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №605/19 від 03.10.2019р., пояснення ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» від 17.10.2019р. №28, заступником начальника управління        начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В.Ю. винесено Постанови «Про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 17.10.2019р.        №064/19/473-вих та №065/19/474вих, за якими ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» визнано винними у вчинені правопорушень передбачених п.2 ч.2 ст.2 та абз.2 п.4 ч.2, ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штрафи у сумі 72252грн за кожне з встановлених правопорушення. 
Не погодившись з вищевказаними Приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та Постановами про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19, позовні вимоги ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» було задоволено у повному обсязі, визнано протиправними та скасовано Припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.10.2019р. №605/19, а також Постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №064/19/473-вих та №065/19/474-вих від 17.10.2019р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Під час прийняття вказаного рішення адміністративним судом було встановлено, що статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011року, визначено порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об`єктів та даний Закон містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. При цьому,        Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»        не містить темпоральних застережень, зокрема, щодо поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності. Отже, судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомості - торгівельний павільйон, розташований по вул. Гаванній, загальною площею 8,0кв.м., за вимогами чинними до набрання чинності положень        Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»        в частині щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, Товариством з обмеженою відповідальністю        «Виробничо-комерційна фірма        «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ»        введено в експлуатацію, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом від 11.05.2004р. державної технічної комісії, призначеної згідно Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.04.2004р. №1071, про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. 
Таким чином, зважаючи на встановлені        обставини в межах адміністративної справи, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та необґрунтованості тверджень Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо        виконання        ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» будівельних робіт з нового будівництва нежитлової будівлі, площею 8,0кв.м. по вул. Гаванній,13/1 у м. Одеса без отримання права на виконання таких робіт, та експлуатації збудованої нежитлової будівлі не введеної в експлуатацію відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірні Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.10.2019р. та Постанови №064/19/473-вих від 17.10.2019р., №065/19/474-вих від 17.10.2019р. про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради винесено в порушення положень чинного законодавства України.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на обставини, які входили у предмет доказування у справі №420/6414/19 та на коло учасників, колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду, що встановлені адміністративним судом обставини у межах справи №420/6414/19 мають преюдиційне значення для розгляду даної справи та не підлягають повторному доказуванню.
Посилання прокурора на передчасність та відсутність необхідності визнання господарським судом у рішення по справі №916/3024/19 преюдиційними обставини, встановлених під час розгляду справи №420/6419/19 до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки, як вірно було зазначено господарським судом, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Крім того, з огляду на положення ст. 75 ГПК України, для визначення наявності преюдиційного значення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 достатньо того, що у справі №420/6414/19 встановлено обставини щодо однієї із сторін справи №916/3024/19, а саме відповідача-2 – ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ».
Крім того, відповідачем у справі №420/6414/19 виступало Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в інтересах якого виступає прокурор у цій справі №916/3024/19.
Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження прокурора про відсутність у ТОВ «ВКФ «ОВОЧІ ТА ФРУКТИ» документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного об`єкту є необґрунтованим та таким, що спростовано обставинами, що встановленні рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019р. у справі №420/6414/19.
Стаття 376 ЦК України (в редакції, чинній на час здійснення будівництва спірного об`єкту) визначає житловий будинок, будівлю, споруду, інше нерухоме майно самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст. 331 цього Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
З аналізу ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (в редакції на час укладення Договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди) було визначено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта.
Отже на підставі встановлених обставин, колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень прокурора, що спірний об`єкт нерухомого майна, відповідно до норм чинного на час будівництва законодавства є самочинно збудованим.
Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
Отже, як встановлено матеріалами справи, державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства “Реєстрація бізнесу” Коровинської сільської ради Недригайлівеького району Сумської області, серед іншого, проведено відповідну реєстрацію на підставі документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта – декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011р, виданого Департаментом ДАБІ в Одеській області, який наявний в матеріалах справи.
При цьому, у 2011 році не відбувалась реєстрація такого документа в Єдиному реєстрі документів ДАБІ, оскільки даний реєстр у той час ще не було запроваджено, між тим обов`язку щодо внесення цих даних до вказаного реєстру чинним законодавством також не передбачено.
При цьому, з приводу тверджень прокурора про те, що для проведення державної реєстрації права власності було надано державному реєстратору декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД 18111064037 від 08.04.2011, зареєстровану органом, який створений лише у 2014 році та реєстратором не перевірено вказаного факту, слід зазначити, що обов`язку щодо перевірки реєстратором дати утворення органу, що видав відповідний документ, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановлено.
Разом з тим, Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України було затверджено Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №439/2011, за яким встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є правонаступником прав та обов`язків Державної архітектурно-будівельної інспекції - урядового органу, що діяв у системі Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, Державної житлово-комунальної інспекції - урядового органу, що діяв у системі Міністерства житлово-комунального господарства України, з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.        
Отже, посилання прокурора на те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України була створена на підставі постанови КМУ від 09.07.2014р. є хибним та таким, що не підтверджене належними та допустимими доказами.
Разом з цим, з огляду на вищевстановленні обставини, слід зазначити, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
При цьому потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки")
Тобто, Одеська міська рада, як суб`єкт владних повноважень та орган, який наділений певними повноваженнями, ще у 2001 році надала відповідачу-2 у користування земельну ділянку для будівництва та експлуатації торгівельного кіоску, при цьому Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як уповноважений орган, ще у 2004 році призначала державну технічну комісію для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту – торговий павільйон та затверджувала своїм розпорядженням №210 від 11.03.2010р. акт державної приймальної комісії про прийняття спірного об`єкту в експлуатацію. При цьому, звертаючись з даним позовом у жовтні 2019 року, ні прокурор, ні позивачі не були обізнані щодо вказаних обставин та фактично своїми діями не встановивши порушення відповідних органів при вчиненні вищенаведених дій покладають тягар відповідальності за можливі «помилки» державного органу на відповідача-2.
Разом з тим, з огляду на прийняття Приморською райадміністрацією відповідних розпоряджень, такий орган мав об`єктивну можливість самостійно виправити помилки у власних рішеннях, якщо такі були допущені. При цьому, у разі наявності таких помилок, невиправлених належним чином органом місцевого самоврядування протягом тривалого проміжку часу, наразі не має впливати на законні права та інтереси особи, яка є власником спірного майна, оскільки покладання на таку особу відповідальності за неналежне здійснення своїх повноважень органом є неприпустимим.
Крім того, посилання прокурора на інформацію Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської рада та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо відсутності відомостей про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 18111064037 від 08.04.2011 не є належним доказом, який підтверджує незаконність дій відповідачів.
Надані до позовної заяви докази у вигляді листів-відповідей відповідних установ взагалі ставлять під сумнів наявність обставин, які є предметом доказування у справі. Зокрема, листом від 09.07.2019р. КП «БТІ» Одеської міської ради повідомило про відсутність реєстрації права власності на спірний об`єкт станом на 31.12.2012р, при цьому відповідач-2 і не заперечує, що реєстрацію права власності було проведено 02.10.2018р. Листом від 01.07.2019р. №1015-05/1-5106 ДАБІ в Одеській області повідомило, що ведення Єдиного реєстру документів розпочато з травня 2011 року, отже твердження про те, що інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 18111064037 від 08.04.2011 відсутня – є цілком логічним, з урахуванням того, що декларація з`явилася раніше ніж реєстр. В листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 19.06.2019р. також підтверджено про відсутність в Єдиному реєстрі документів інформації про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 18111064037 від 08.04.2011, між тим вказано про наявність реєстрації іншої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 28.02.2013р щодо об`єкта – «Будівництво нежитлового приміщення (торгівельний павільон), за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Гаванна,13/1. Однак, прокуратурою наведена інформація не перевірялась та предметом дослідження у цій справі декларація від 28.02.2013р. не була.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами частини 1 статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до частин 1, 2, 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.   

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Одеської області від 25.01.2021р. у справі №916/3024/19 без змін.
 Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.          
    
         Повний текст постанови 
          складено 25.05.2021р.
   
Головуючий суддя                                                                                    С.І. Колоколов

Суддя                                                   В.М. Головей
   
Суддя                                                                                                    Я.Ф. Савицький