ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

16 червня 2021 року
м. Харків

справа №643/2204/21
провадження № 22-ц/818/2904/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,
       
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2021 року, ухвалене суддею Олійник О.О., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду і вказано. з заявою.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вона з 26 серпня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, протягом останніх років сімейне життя з ОСОБА_2 не ладилось, були постійні сварки, ОСОБА_2 приходить до дому у стані алкогольного сп`яніння, свариться, ображає її та доньку, внаслідок чого донька почала боятися батька та дуже хвилюватися коли той приходить додому. Через що 13 листопада 2020 року була вимушена звернутись до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу. Так, 12.10.2020 року ОСОБА_1 була змушена викликати наряд поліції за фактом домашнього насилля. 04.02.2021 року чоловік заявника – ОСОБА_2 в черговий раз прийшов додому в нетверезому стані, вдарив її у живіт, погрожував брудною лайкою, сказав, що доведе її до самогубства і створить їй усі умови, щоб заявник померла якнайскоріше, оскільки остання інвалід 1 групи і через тяжке захворювання їй залишилось жити недовго. Заявником була викликана поліція та швидка медична допомога, були зафіксовані її побої. ОСОБА_1 на ношах було доставлено до лікарні. Через свою тяжку хворобу заявник не має фізичної можливості вийти навіть з дому та відвести дитину до лікаря. ОСОБА_2 фактично знущається над нею та донькою. 05.02.2021 року за місцем свого мешкання заявником було викликано дільничного інспектора, який прийняв її заяву щодо побиття та знущання над нею її чоловіком. За наслідками з`ясування обставин дільничним інспектором поліції було складено Терміновий заборонний припис стосовно її чоловіка – ОСОБА_2 . Згідно вищевказаного припису, ОСОБА_2 заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою на 10 діб.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насилля і для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насилля щодо неї та її неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , просить суд застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис.        

У зв`язку із чим просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк до 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору про розірвання шлюбу; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити наближатися на визначену відстань до 2-х кілометрів до місця проживання (перебування), та роботи, навчання, інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, в період дії якого встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього наступних обов`язків:

заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто;

заборонено ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 

У задоволенні інших вимог, викладених у заяві - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 постійно вчиняє відносно заявника та дитини дії фізичного та психологічного характеру, в тому числі застосовує фізичне насильство. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. Вказує, що судом не було досліджено, що ОСОБА_2 отримав травму, внаслідок чого був позбавлений свого робочого місця, тимчасово перестав отримувати заробітну платню, потребував нагляду, догляду та тривалого лікування, що саме і призвело до конфлікту з боку ОСОБА_1 . Також вказує, що у нього відсутнє інше житло, окрім спільної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказаним рішенням суд першої інстанції позбавив його конституційного права на власність та житло; було позбавлено можливості користуватися своїми речами, одягом. Зазначає, що ОСОБА_1 на підставі особистої неприязні створила ситуацію, де фактично маніпулює дитиною та зловживає своїми правами матері, позбавивши ОСОБА_2 права на безпосередню участь в житті, вихованні та на зустрічі з дитиною. 

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу та просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Відзив мотивований тим, що твердження апелянта про те, що він не може користуватися житлом та йому доводиться жити у друзів не є підставою для скасування обмежувального припису, оскільки ОСОБА_2 сам зазначав, що ще до винесення рішення суду проживав у матері. Також вказує, що доводи апелянта про те, що він має бажання піклуватися про свою доньку спростовуються фактом наявності заборгованості по аліментам. 

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт неодноразового вчинення чоловіком ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції. 

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 серпня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

13 листопада 2020 року заявником подано до Московського районного суду м. Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу.

Заявник ОСОБА_1 вказує, що в неї наявний конфлікт із її чоловіком ОСОБА_2 , останній постійно вчиняє відносно неї дії фізичного та психологічного характеру, в тому числі застосовує фізичне насильство, погрожує та ображає її, тим самим завдаючи шкоду її здоров`ю.

Так, згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 10.02.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2013 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

З відповіді начальника Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління національної поліції в Харківській області від 24.11.2020 року за № 189аз/119-25/01-2020 вбачається, що за наявними даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 12.10.2020 року о 21.55 год. зареєстровано звернення особи на спецлінію «102» із проханням направити наряд поліції за адресою: АДРЕСА_1 за фактом домашнього насильства. Працівником відділу диспетчерської служби УОАЗОР ГУНП в Харківській області на місце події направлявся екіпаж патрульної поліції № 5004 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП НПУ.

Так, згідно Консультативного висновку лікаря-спеціаліста, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, ОСОБА_1 було проведено обстеження травматологом і хірургом, поставлено діагноз – забій правого стегна та надані рекомендації щодо лікування під наглядом хірурга.

Відповідно до копії Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 984268, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено першу «Б» групу інвалідності по загальному захворюванню з 01.04.2019 року.

12.10.2020 року ОСОБА_1 викликала наряд поліції за фактом домашнього насилля. 

04.02.2021 року ОСОБА_1 також викликала наряд поліції , вказувала, що ОСОБА_2 в черговий раз прийшов додому в нетверезому стані, вдарив її у живіт, погрожував брудною лайкою, сказав, що доведе її до самогубства і створить їй усі умови, щоб та померла якнайскоріше. 

05 лютого 2021 року дільничним інспектором поліції було складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 012163 від 05 лютого 2021 року – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно вищевказаного припису, ОСОБА_2 заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою на 10 діб.        

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

ОСОБА_2  вказував, що між ним та  ОСОБА_1 існує спір з приводу його права користування квартирою, яка є їх спільною сумісною власністю, в якій він зареєстрований та проживає та з приводу порядку його участі у вихованні дитини. Вказує, що іншого житла не має. 

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що фізичне насильство ОСОБА_2 вперше застосував до неї 04 лютого 2021 року. 

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за обставинами 04 лютого 2021 року.

Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 постійно вживає алкогольні напої, приходить додому в нетверезому стані, вчиняє сварки, тисне на неї психологічно.

Оцінивши ризики продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , оскільки таке втручання у права ОСОБА_2 за встановлених обставин не можна вважати пропорційним.

Матеріали справи не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства, а застосування обмежень фактично позбавляють ОСОБА_2 житла на 6 місяців - не є обґрунтованими.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2021 року – скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                        С.С. Кругова 

                                                                               О.В. Маміна