УХВАЛА

31 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/3222/20
адміністративне провадження № К/9901/17134/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 в адміністративній справі №380/3222/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
11.05.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 в адміністративній справі №380/3222/20 (згідно з трек-номером поштового відправлення надіслано 05.05.2021).
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Скаржником вказано підставами касаційного оскарження пункти 1, 3, 4 частини 4 статті 328 КАС України. Податковим органом вказано, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми матеріального права (пункт 44.6 статті 44, пункти 177.2, 177,4, 177,10 статті 177, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункт 189.1 статті 189, пункт 198.5 статті 198, пункти 200.1, 200.2 статті 200, підпункти 1.2, 1.3, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України) та порушено норми процесуального права (статті 9, 72, 76, 90, 211, 242, 246 КАС України). 
На думку скаржника, судами попередніх інстанцій застосовано норму права (пункт 44.6 статті 44 Податкового кодексу України) без урахування висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18.
Також податковим органом вказано, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 198.5 «г» статті 198 та пункт 201.1 «і» статті 201 Податкового кодексу України, при цьому відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо виникнення у платника податків обов`язку нарахування податкових зобов`язань по операціях, що не є господарською діяльністю підприємства у зв`язку з відсутністю на залишках за наслідками реалізації, часткової реалізації, або не реалізації ТМЦ.
Головним управлінням ДПС у Львівській області також зазначено, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки доказам, наданим податковим органом, не визначено обставини, які підлягали встановленню та дослідженню.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;                     2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду;                         4) обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Наведена скаржником постанова Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18 ухвалена за інших фактичних обставин справ, установлених судами, податковим органом зроблено посилання на вказану постанову лише в частині застосування пункту 44.6 статті 44 КАС України.
Головним управлінням ДПС у Львівській області не обґрунтовано неправильне застосування судами попередніх інстанцій інших норм матеріального права, зазначених скаржником.
Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає помилковість врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від від 04.09.2018 у справі № 818/1172/17, від 18.09.2019 у справі №804/200/16, від 10.09.2019 у справі №814/2412/17.
Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Однак Головним управлінням ДПС у Львівській області не викладено належним чином підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України. Не обґрунтовано, у чому полягає неправильність застосування судами пункту 198.5 «г» статті 198 та пункту 201.1 «і» статті 201 Податкового кодексу України і як вказані норми повинні застосовуватись.
Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України, Верховний Суд зазначає, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Разом з тим, скаржником не вказано відповідні пункти і частини статті 353 КАС України, як підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій у даній справі.
Пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Тобто, при посиланні на пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.
Разом з тим, скаржник в прохальній частині касаційної скарги пропонує альтернативу - задоволення касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України та ухвалення нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову та задоволення касаційної скарги на підставі пункту 4 частини 4 статті 328 КАС України і направлення справи на новий розгляд.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, необхідності здійснення переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Також скаржником не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у встановленому законом розмірі.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 в адміністративній справі №380/3222/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва