ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 745/752/20
Головуючий у першій інстанції – Даньков О. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/563/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                  головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                  суддів: Губар В.С., Скрипка А.А.,                       
Позивач: Комунальне підприємство «Чернігівводоканал»
Відповідач: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, (суддя Даньков О.М. ),  у смт. Сосниця,    
                                  В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року КП «Чернігівводоканал» звернулось до суду з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) є споживачем послуг (вторинним водокористувачем згідно зі ст. 42 ВК України),  КП «Чернігівводоканал», тобто забезпечується питною водою та відводом стоків. В свою чергу  КП «Чернігівводоканал» відповідно до ст. 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п. 32 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 виконує свої зобов`язання та надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Проте, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань по оплаті наданих  послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачем, утворилась заборгованість у сумі 4590,55 грн.,  за період з 01.08.2014 р. по 01.10.2020 р., та до цього часу добровільно не сплачена, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.
Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість на надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 3049,89 грн за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року та судовий збір у розмірі 1396,53 грн.
Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 порушив вимоги щодо своєчасності та необхідності оплати за надані комунальні послуги, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, але із врахуванням строків позовної давності.            
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції, адже позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги пред`являється до суду не за місцем реєстрації відповідача, а за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу утримання якого виник спір. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд у справі №638/1988/17 від 10.04.2019 року. Клопотання про направлення справи на розгляд до належного суду відповідачем не було заявлено оскільки він не мав представника, а сам є особою юридично не обізнаною, тобто з поважних причин. Крім того, судом не повно з`ясовані всі обставини по справі та не враховано, що він як споживач послуг з централізованого водопостачання та водовідведення сплачував кошти за надані послуги у розмірі визначеному соціальними нормами, а решту відповідно до п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 409 « Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово- комунального обслуговування» в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово- комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, повинні компенсувати органи місцевого самоврядування за рахунок місцевих бюджетів у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води . Також суд першої інстанції на думку відповідача невірно дійшов висновку про наявність заборгованості саме у нього, а не у особи на чиє ім`я відкрито особовий рахунок, тобто ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Чернігівводоканал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач вважає, що рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року є законним, обґрунтованим, об`єктивним  ухваленим з дотриманням усіх вимог норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга  задоволенню не підлягає. КП «Чернігівводоканал» зазначає з посиланнями на норми ст. 378 ЦПК України, що судом першої інстанції справу розглянуто з дотриманням територіальної юрисдикції і справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції, оскільки ОСОБА_1 не заявлялось клопотання про направлення справи до належного суду під час розгляду справи судом першої інстанції. Відповідач не бажав приймати участь у судових засіданнях суду першої інстанції, надаючи відповідні клопотання в електронному вигляді. Суд першої інстанції на думку позивача дійшов вірного висновку про наявність боргу саме у відповідача, як єдиного користувача послуг за адресою його фактичного проживання. КП «Чернігівводоканал» критично відносится до доводів апеляційної скарги  щодо компенсації органами місцевого самоврядування за рахунок місцевих бюджетів частини витрат на оплату  житлово-комунальних послуг у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води , оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 409 затверджені нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам, а не норми відповідно до яких КП «Чернігівводоканал» мав би проводити нарахуваня. Відповідно до розрахунку, копія якого міститься в матеріалах справи, нарахування КП «Чернігівводоканал» проводилось у повній відповідності до нормативів питного водопостачання та тарифів затверджених НКРЕКП.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону  відповідає судове рішення суду першої інстанції.   
По справі встановлено, що КП «Чернігівводоканал» є виконавцем комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 ( особовий рахунок НОМЕР_1 )
Відповідач ОСОБА_1 є користувачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Дане житлове приміщення було приватизоване на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_3 , яка вибула з місця реєстрації 30.10.1997 року. Відповідач мешкає без реєстрації.                   ОСОБА_1 проживає в даному житловому приміщенні та користується послугами, що надаються за вказаною адресою на підставі договору оренди. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 року у справі № 825/683/18 підтверджено існування договору оренди від 03.09.2012 року .
Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна сума боргу за період з 01.08.2014 року по 01.10.2020 року складає 4590,55 грн., (а.с. 5). 
Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця – є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.
Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 
Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суть спору, позицію сторін, норми права які регулюють спірні правовідносини,підстави з яких судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанці, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг або факт не належності майна , самі по собі не можуть бути підставою для звільнення споживача від оплати  послуг у повному обсязі. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів? від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 років.
Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року, яке залишене без змін Постановою Шостого адміністративного суду від 16.01.20 року та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 2 .03.2020 року, якою відмовлено у відкриття касаційного провадження, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У висновках викладених у вище зазначених судових рішеннях зазначено, що суд не встановив бездіяльності Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що нараховані КП « Чернігівводоканал» у межах, що перевищують соціальні нормативи, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 409, оскільки такі витрати повинні компенсуватись з державного бюджету відповідно до вимог чинного законодавства, а не за рахунок місцевого бюджету відповідної територіальної громади міста, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача компенсувати позивачу за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані КП «Чернігівводоканал», шляхом погашення перед вказаним підприємством заборгованості. ( а.с. 125-130)
Виходячи з зазначеного, доводи апеляційної скарги  про відсутність наявності заборгованості за спожиті послуги у зв`язку з обов`язком органів місцевого самоврядування проводити відповідні компенсаційні виплати передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 409 не заслуговують на увагу.
За приписами ст.378 ЦПК України  Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної  юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд  у зв`язку з  порушенням правил територіальної юрисдикції ( підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних присин не заявив про непідсудність справи.
У висновку Великої палати Верховного суду у справі №638/1988/17 від 10.04.2019 року зазначено, що позови про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги пред`являються до суду не за місцем реєстрації відповідача, а за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу утримання якого виник спір.
Відповідно до приєднаної до позовної заяви ухвали судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 3 квітня 2019 року у видачі судового наказу  КП « Чернігівводоканал»  про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення  було відмовлено у зв`язку з порушенням правил підсудності. ( а.с.6)
Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 як на поважну причину незаявлення клопотання про порушення територіальної юрисдикції судом першої інстанції, посилався на його юридичну необізнаність.
Практика Європейського суду з прав людини ґрунтується на принципах остаточності судового рішення (res judicata) та Ignorantia non est argumentum.
Правова основа презумпції знання законодавства – обов`язок кожного неухильно додержуватись Конституції України та законів України.  Цей обов`язок закріплений в частині 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 ст. 68 Конституції України.
За принцтпом res judicata на осіб які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи ( рішення ЄСПЛ у справі « Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р. заява № 3236/03).
Коленгія суддів аналізуючи обставини справи, а також матеріали справи приходить до висновку про відсутність поважних причин для незаявлення клопотання про порушення правил підсудності справи під час розгляду судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 мав можливість та звертався до суду з клопотаннями, надавав відзив на позовну заяву, подавав зустрічну позовну заяву, тобто користувався своїми правами в повній мірі, як і подальшому скористався своїм правом на забезпечення безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, колегія суддів враховує відмову у розгляді судового наказу з яким зверталось КП «Чернігівводоканал» у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції та недопущення спорів між судами з приводу підсудності справ.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»,  §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.  
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків  суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: