ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року
м. Харків
Справа № 640/1785/16-ц
Провадження №22-ц/818/45/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Тичкової О.Ю.
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 ,
стягувач – ОСОБА_2 ,
заінтересована особа – приватний виконавець Близнюков Юрій Володимирович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова, постановлену 7 грудня 2020 року у складі судді Шаренко С.Л.,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Блізнюкова Ю.В. від 21.08.2019 про звернення стягнення на пенсію у виконавчому провадженні ВП № 55683791.
Скарга обгрунтована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 1992908,33 грн. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017 рішення Київського районного суду м. Харкова змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 1234778,28 грн. По виконавчому листу відкрите виконавче провадження. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2019 звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі 20% стягнень з пенсії. Вищезазначену постанову скаржник отримав 23.08.2019. Вважає, що постанова винесена безпідставно, тому що відраховується 20% з його пенсії, яка є єдиним його доходом, та крім того, вважає стягнення з нього грошових коштів за рішенням суду не законними, оскільки в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за його позовом про визнання нікчемним договору цесії, а тому у разі задоволення позову, анулюються суми нарахованої заборгованості.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Ухвала мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2017, з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 1234778,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 556689,78 грн., заборгованості за процентами в розмірі 70176,99 грн., пені в розмірі 560000 грн., інфляційних збитків в розмірі 47911,51 грн.; також стягнуто судовий збір. Рішення набрало законної сили 26.09.2017. На виконання указаного рішення 24.01.2018 судом видані виконавчі листи, на підставі яких приватним виконавцем відкриті виконавчі провадження, в подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження №55683791. Відповідні постанови направлені на адресу боржника 31.01.2018, запропоновано йому протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно, що ним зроблено не було. Приватним виконавцем вчинено всі виконавчі дії на встановлення коштів чи майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, однак, у зв`язку з відсутністю такого майна, 21.08.2019 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію заявника, що не суперечить чинному законодавству. На час розгляду скарги рішення у справі 640/1785/16-ц набуло чинності, а тому повинно бути виконано. Судом встановлено, що ОСОБА_1 пропустив десятиденний строк на оскарження постанови приватного виконавця, який просить поновити, посилаючись на те, що копію постанови отримав 23.08.2019, після чого звернувся до Головного управління юстиції у Харківській області, а також до Харківського окружного адміністративного суду, однак ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 йому відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено право на звернення до Київського районного суду м. Харкова для вирішення вказаного спору в порядку ЦПК України. На підставі викладеного суд вважав за можливе поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Суд прийшов до висновку, що викладені в скарзі твердження щодо порушення державним виконавцем прав та законних інтересів боржника за виконавчим провадженням спростовуються матеріалами справи, оскільки державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу суду скасувати та винести нову постанову, якою скаргу задовольнити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувана ухвала обгрунтована обставинами, що не відповідають дійсності, доводи ж скаржника не враховані. Під час виконання рішення суду приватним виконавцем на торгах був проданий належний скаржнику автомобіль за 63000 грн., а також Ѕ частина земельної ділянки, за рахунок яких, на думку ОСОБА_1 , вже покрита майже вся сума, за якою ОСОБА_2 викупив у банку кредитне зобов`язання скаржника. ОСОБА_1 вказує, що єдиним його доходом є пенсія, з якої виконавцем щомісяця утримується сума в розмірі 900 грн., яка є значною для скаржника. Суми, що залишається, йому не вистачає на життя і на придбання ліків, яких він погтребує в зв`язку з похилим віком. Вважає, що приватним виконавцем допущені значні порушення Закону України «Про виконавче провадження», п. 9 ч. 1 ст. 37 якого встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій щодо боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, в зв`язку з чим виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу. 
Приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. подано відзив на апеляційну скаргу, яким він просить в її задоволенні відмовити, ухвалу суду залишити без змін.
Відзив обгрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є законною, прийнятою з урахуванням всіх обставин справи, дотриманням принципів цивільного судочинства та виконавчого провадження; вимоги ж скаржника є незаконними і безпідставними. ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження того, що оспорювана постанова виконавця винесена неправомірно та підлягає скасуванню. Скарга обгрунтована його думками і припущеннями, про що і зазначено судом. Посилання скаржника на те, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа щодо нікчемності договору цесії, рішення у якому може анулювати суми нарахованої заборгованості не скасовує тієї обставини, що рішення у справі №640/1785/16-ц набуло чинності і повинно бути виконано. Саме лише звернення боржника до суду з позовом про визнання нікчемним договору цесії чинне законодавство не пов`язує з припиненням застосування до боржника заходів примусового виконання рішення, що набрало законної сили, зупиненням виконавчого провадження або його завершенням. Виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника. Безпідставне оскарження ним дій приватного виконавця свідчить про намір ОСОБА_1 не виконувати рішення суду, яке набрало чинності, що, в силу дії принципу добросовісності та обов`язку учасників виконавчого провадження сумлінно користуватися наданими їм правами, є недопустимим.
У судове засідання заявник не з”явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду своєчасно та належним чином, що підтверджується даними зворотного поштового відправлень ( т.3 а.с. 85 ). 26.05.2021  ОСОБА_1  надав  суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він є юридично не освідченою особою, у зв`язку із чим уклав договір з адвокатом Капельніковим В.Л., проте останній занедужав, тому не може бути присутній у судовому засідвнні ( т.3 а.с. 91).
Відповідно до ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасників справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або, за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів укладення договору з адвокатом Капельніковим В.Л. та доказів захворюванння останнього, судова колегія не може визнати причину його неявки в судове засідання поважною. Тому заявлене ним клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи ( ч.2 ст. 327 ЦПК України). 
Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Вислухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників судового засідання, встановивши обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши апеляційну скаргу і відзив на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2017 задоволено позовну заяву ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про стягнення суми. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  суму заборгованості в розмірі 1992908,33 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 556689,78 грн., заборгованості за процентами в розмірі 70176,99 грн., пені в розмірі 1318130,05 грн., інфляційних збитків в розмірі 47911,51 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 6890 грн. (т. 1, а.с. 206-208).
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2017 рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2017 змінено та зменшено суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  пені з 1318130,05 грн. до 560000 грн., та стягнуту суму заборгованості з 1992908,33 грн. до 1234778,28 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 1, а.с. 283-287).
Рішення набрало законної сили 26.09.2017.
31.01.2018 Київським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 1234778,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 556689,78 грн., заборгованості за процентами в розмірі 70176,99 грн., пені в розмірі 560000 грн., інфляційних збитків в розмірі 47911,51 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  витрат зі сплати судового збору в розмірі 6890 грн. (т. 2, а.с. 15, 16).
За указаними виконавчими листами приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито виконавчі провадження ВП №55683791, ВП №55684104, які в подальшому постановою приватного виконавця від 31.01.2018 об`єднанні у зведене виконавче провадження ВП №55683791. Згідно зазначених постанов боржнику ОСОБА_1 запропоновано протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно (т. 2, а.с. 17-19).
Зазначені постанови направлені на адресу боржника 31.01.2018, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошти» за номером відстеження 6100137452894 (т. 2, а.с. 20).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вимоги державного виконавця щодо надання декларації про майно та доходи не виконав.
Згідно постанови Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2018, приватним виконавцем встановлено, що боржник рахунків не має (т. 2, а.с. 23), не працює (т. 2, а.с. 21, зворотній бік), отримує пенсію (т. 2, а.с. 22), має автомобілі (т. 2, а.с. 24), на які накладено арешти, тому приватний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла, яке ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 задоволено і залишено без змін указаною постановою Апеляційного суду Харківської області (т. 2, а.с. 90-94).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 21.08.2019 у ВП №55683791 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід в Управлінні ПФУ в Київському районі м. Харкова; постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2  у відповідності до чинного законодавства у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 1390668,48 грн. (т. 2, а.с. 108-109).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Положеннями частини 1 статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» .
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»). 
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. 
Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначені умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Так, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Статтею 70 указаного Закону визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що приватний виконавець правомірно, на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» виніс вмотивовану постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин; вони були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
При вирішенні справи районний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду – без змін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 31 травня 2021 року.
Головуючий                  О.Ю.Тичкова

Судді                 С.С. Кругова

                                                                               Н.П. Пилипчук