ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/13177/20 
Номер провадження 22-ц/816/707/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2021 року в складі судді Костенка В.Г., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 01 березня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
24 листопада 2020 року ТОВ «Сумигаз збут» звернулося до суду з позовом і остаточно уточнивши позовні вимоги просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку борг за спожитий газ за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 21 849 грн 82 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він є постачальником газу населенню у м. Суми. Зокрема, поставляв газ відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Втім останні зобов`язання належним чином не виконують, надані послуги з постачання природного газу вчасно не оплачують, внаслідок чого утворилася заборгованість. У зв`язку з цим позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 боргу за надані послуги з газопостачання за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 21 849 грн 82 коп.
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначила, що вона споживала природний газ разом з іншим співвласником ОСОБА_2 , яка має свою відокремлену частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 було переоформлено зі згоди сусідки на прохання позивача, оскільки лічильник на газ встановлений в її частині будинку. Крім того, просила врахувати сплачені нею на погашення заборгованості кошти у сумі 5 335 грн 58 коп.
12 січня 2021 року судом першої інстанції залучено співвідповідача ОСОБА_2 .
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2021 року, з врахуваннях ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 березня 2021 року, позов ТОВ «Сумигаз збут» задоволений повністю.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумигаз збут» борг за спожитий газ в сумі 21 849 грн 82 коп.
Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумигаз збут» відшкодування витрат у сумі 2102 грн 00 коп., тобто по 1051 грн 00 коп. з кожної.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неї.
Вказує, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в домоволодінні встановлено газові прилади для опалення та газові плити. В той же час як лише один опалювальний прилад так і одна газова плита встановлені саме в належній на праві власності частині будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , котел встановлено в літній кухні, яка також опалюється. Тобто їх опалювальна площа значно більша та вони користуються газовою плитою, в той час як в її користуванні перебуває лише електрична плита. Крім того для обліку спожитого нею газу за згодою співвласників ще в 2016 році Сумигаз було проведено реконструкцію внутрішньобудинкової системи газопостачання за вказаною адресою та за її кошти було встановлено в належній їй частині будинку додатковий газовий прилад обліку спожитого саме нею газу, що дозволяло проводити облік та оплату спожитого саме нею газу.
Зазначає, що їй не було направлено ні ухвали про відкриття провадження, ні позовної заяви з додатками, а її представнику копія позовної заяви була надана на її прохання безпосередньо перед самим судовим засіданням, що позбавило можливості надати відзив на позовну заяву, своєчасно надати докази на підтвердження своїх заперечень, тобто взагалі позбавило можливості належним чином підготуватись до розгляду справи та захищати її права та інтереси.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Сумигаз збут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, площею 103,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 59/100 частин житлового будинку - ОСОБА_1 та 41/100 частин житлового будинку - ОСОБА_2 відповідно.
Постановою НКРЕКП № 633 від 11 травня 2017 року для ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» видано ліцензію з постачання природного газу. Таким чином позивач є постачальником природного газу побутовим споживачам у м. Суми. Зокрема, позивач постачав газ відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні встановлені газові прилади для опалення 2 шт., газові плити - 2 шт. по одному приладу у кожній частці.
Між сторонами було укладено публічний договір постачання природного газу та на відповідача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , кількість осіб - 7, площа - 103,9 кв.м. Відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов`язувався відповідачам постачати природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а відповідачі зобов`язані своєчасно оплачувати позивачу вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Втім відповідачі зобов`язання належним чином не виконали, надані послуги з постачання природного газу вчасно не оплатили, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 21 849 грн 82 коп.
Встановлене підтверджується договорами купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідкою з місця проживання та розрахунком по абоненту.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ТОВ «Сумигаз збут» заборгованість за спожитий газ, суд першої інстанції виходив з того, що позивач поставив відповідачам природній газ, відповідачі спожили його, але в повній мірі не оплатили, чим порушили права позивача. Оскільки спожитий відповідачами газ неможливо поділити між ними, тобто він є неподільним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожитий газ.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.
Відносини між газопостачальними організаціями та громадянами-споживачами газу регламентуються Типовим договором на розподіл природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 2496 (Правила) та Кодексом газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494.
Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільнійчастковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна (Постанова Верховного Суду від 19 серпня 2020 року по справі № 703/2200/15-ц.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Вищевикладене повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), в якому встановлено, що сторони є співвласниками нерухомого майна і, відповідно до закону, зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 визнали, що в період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року відповідачі спільно споживали природний газ, договору про розподіл витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг не укладали, здійснювали між собою розрахунок, проте послуги ТОВ «Сумигаз збут» вчасно не оплачували, внаслідок чого утворився борг.
З наданих відповідачами доказів неможливо встановити частку кожного з відповідачів у зобов`язанні, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, стягнувши з відповідачів заборгованість в солідарному порядку.
На підставі ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було направлено ні ухвали про відкриття провадження, ні позовної заяви з додатками, а представнику копія позовної заяви була надана на її прохання безпосередньо перед самим судовим засіданням, що позбавило можливості надати відзив на позовну заяву, своєчасно надати докази на підтвердження своїх заперечень, тобто взагалі позбавило можливості належним чином підготуватись до розгляду справи та захищати її права та інтереси, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 діяла на підставі довіреності, ознайомлювалася з матеріалами справи, приймала участь у розгляді даної справи, посилання на неможливість належним чином підготуватись до розгляду справи та захищати права та інтереси апелянта є безпідставними, оскільки представник апелянта мала право заявити клопотання про відкладення розгляду справи для надання їй можливості належним чином підготуватися до судового засідання, проте остання такого не заявляла, що свідчить про те, що вона повністю була обізнана про предмет спору та належним чином підготовлена до судового засідання.
З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав покладення на відповідачів солідарного обов`язку сплатити на користь позивача борг за спожитий природній газ в сумі 21 849 грн 82 коп.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням викладеного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2021 року без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        Т.А. Левченко

С.С. Ткачук