ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1988/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Бойко Н.І.
від 1 відповідача: Акуліч О.О.
від 2 відповідача: Яковенко О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі  
апеляцій скаргу Громадської організації “Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України”
на рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2020, суддя в І інстанції Смелянець Г.Є., повний текст якого складено 03.12.2020 в м. Одесі
у справі № 916/1988/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Аероклуб “Одеса”
до відповідачів: 
1.          Державного реєстратора Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області Роздобудько Ю.С.;
2.          Громадської організації “Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України”
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аероклуб "ОДЕСА" (далі - Товариство) звернулося до господарського суду Одеської області  позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) до державного реєстратора Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни та Громадської організації "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" (далі - Громадська організація), в якому просило:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 50802835 від 24.01.2020р. прийняте державним реєстратором Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області Роздобудько Юлією Сергіївною, а саме права власності на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за Громадською організацією "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України", номер запису про право власності: 35178849, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2014990251210;
- скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за Громадською організацією "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України";
- припинити речове право Громадської організації "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2014990251210). 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що при прийнятті оспорюваного рішення про державну реєстрацію за Громадською організацією права власності на зазначене  нерухоме майно державний реєстратор порушив порядок вчинення реєстраційних дій, встановлений Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. № 1127, зважаючи на те, що свідоцтво про право власності, серія та номер: 017547 від 02.07.2002р., яке було підставою для проведення спірної державної реєстрації права власності, скасоване рішенням Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27.07.2006р. № 78/Р-У, належним чином оформлені права на земельну ділянку у Громадської організації відсутні, а власником нежитлових будівель є позивач на підставі рішення виконавчого комітету  Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.07.2006 № 93.
Рішенням господарського суду Одеської області від 23.11.2020 позов задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 50802835 від 24.01.2020р. прийняте державним реєстратором Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області Роздобудько Юлією Сергіївною, а саме права власності на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за Громадською організацією "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України", номер запису про право власності: 35178849, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2014990251210. Скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за Громадською організацією "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України". Припинено речове право Громадської організації "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2014990251210). Стягнуто з державного реєстратора Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області Роздобудько  Юлії Сергіївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Аероклуб “Одеса” витрати по сплаті  судового збору в розмірі 3  153 грн. Стягнуто з Громадської організації “Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України”  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Аероклуб “Одеса” витрати по сплаті  судового збору в розмірі 3153 грн.  
Громадська організація у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі  № 916/1988/20 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалено із неповним з`ясуванням усіх обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник наводить наступні доводи:
-          під час подання документів для державної реєстрації представником відповідача-2 було надано довідку з КП «БТІ» від 14.11.2017, тому державний реєстратор не була зобов`язана запитувати таку інформацію;
-          висновок суду про те, що державний реєстратор була зобов`язана запитувати відомості у Августівської сільської ради, як у особи, що проводила оформлення права власності, є помилковим, оскільки оформленням права власності на об`єкти нерухомості було здійснено КП «БТІ»;
-          наявність або відсутність відомостей про реєстрацію речового права на земельну ділянку за позивачем, в силу присів частини третьої статті 5 Закону №1952 не могла стати підставою для відмови у державній реєстрації права власності;
-           здійснюючи системне тлумачення статей 18, 20, 28, 29, 33 Закону №1952 та враховуючи припис частини третьої статті 5 Закону №1952, скаржник вважає, що обов`язок державного реєстратора щодо користування відомостями Державного земельного кадастру, встановлений пунктом 4 частини третьої статті 10 Закону № 1952, виникає виключно випадку державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Однак, будь-яких заяв про державному реєстрацію речових прав на земельну ділянку відповідачу-1 надано не було, у зв`язку із чим обов`язок щодо використання відомостей Державного земельного кадастру у відповідача-1 не виникав;
-          суд першої інстанції неправильно застосував приписи статей 3, 5, 10, 18, 28, 29, 33 Закону №1952, що призвело до ухвалення помилково рішення;
-          ні Конституція України, ні ЦК України, не передбачають такої підстави припинення права власності як скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації прав, у зв`язку із чим право власності відповідача-2 було припинене судом першої інстанції за відсутності правової підстави із суттєвим порушенням вимог чинного законодавства;
-          суд першої інстанції застосовуючи норму частини третьої статті 26 Закону №1952 не обґрунтував підстав для припинення речового права відповідача-2 відповідно норм Конституції, ЦК та/або інших норм законодавства України у зв`язку із чим відповідач-2 безпідставно був позбавлений речового права на нерухоме майно.
-          рішення суду першої інстанції в частині припинення речового права на нерухоме майно було ухвалене із неправильним застосуванням норм частини третьої статті 26 Закону №1952, у зв`язку із чим відповідач-2 всупереч Конституції України та ЦК був протиправно позбавлений речового права на належне йому нерухоме майно;
-          ні позовна заява позивача, ні інші заяви по суті справи не містять відомостей про те, що будівлі ангару для спортивних літаків, ангару надлегкої авіації та СКП є ідентичними тим будівлям із аналогічним найменуванням, право власності на які зареєстровано за відповідачем-2;
-          на думку скаржника, висновки викладені у постанові господарського суду Одеської області від 13 лютого 2006 року у справі №16/414-05-9596А спростовують твердження позивача та висновок суду першої інстанції про ідентичність об`єктів нерухомого майна позивача та відповідача-2;
-          суд першої інстанції за відсутності будь-яких належних, допустимих та вірогідних доказів помилково визнав встановленими обставину входження будівлі СКП, яка належить позивачу, до переліку майна, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем-2; 
-          суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини, які входять до предмету доказування, помилково вважав встановленими обставини, викладені позивачем за відсутності доказів, які підтверджують такі обставини, у зв`язку із чим прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи;
-          під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції всупереч статтям 7, 13, 14 та 182 ГПК повідомив позивача про необхідність уточнення (зміни) його позовних вимог з урахуванням висновків про застосування норм права, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, які в подальшому були задоволенні судом в повному обсязі, що може свідчити про вчинення судом дій на користь позивача;
-          у зв`язку із відсутністю станом на момент подання до суду заяви про зміну предмету позову доказів надсилання такої заяви відповідачам, така заява підлягала поверненню позивачу, проте, суд першої інстанції в інтересах позивача надав таку заяву для ознайомлення представникам відповідача під розписку;
-          судом першої інстанції було здійснено дії щодо збирання  доказів в інтересах позивача про наявність відомостей в Державному земельному кадастрі щодо речового права позивача на земельну ділянку, оскільки відповідні докази не надавалися суду учасниками справи;
-          позивачем не тільки змінено позовну вимогу в частині другої вимоги немайнового характеру, а й всупереч статті 46 ГПК пред`явлено нову позовну вимогу про припинення речового права відповідача-2, однак, суд першої інстанції всупереч статтям 46 та 173 ГПК прийняв заяву позивача про зміну предмету позову до розгляду;
-          висновок суду першої інстанції про можливість зміни предмету позову шляхом пред`явлення нової позовної вимоги у зв`язку зі змінами в законодавстві та судовій практиці не відповідають приписам статей 46 та 173 ГПК;
-          вимога при припинення речового права відповідача-2 на об`єкти нерухомого майна є вимогою майнового характеру, у зв`язку із чим судовий збір повинен був сплаченим як за вимогу майнового характеру, однак, суд першої інстанції відповідні аргументи відповідача-2 не взяв до уваги.
Скаржник вважає, що вищезазначені порушення вимог процесуального законодавства призвели до порушенням принципів рівності сторін, змагальності сторін та диспозитивності господарського процесу, позбавлення відповідачів можливості на захист своїх прав та інтересів, призвели до вчинення судом дій на користь позивача, що стало перешкодою для ухвалення судом обґрунтованого та законного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Позивач, зокрема, зазначає, матеріалами реєстраційної справи підтверджується, що надані Громадською організацією на реєстрацію документи містять суперечливу інформацію, яка не дозволяє достовірно встановити наявність права власності на ідентифікований об`єкт нерухомості, що був заявлений до реєстрації.
Крім того, при прийнятті рішення про реєстрацію права державний реєстратор повинен встановити, що таке право дійсно існує. Втім, як достовірно встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, надані для реєстрації документи містили недостовірну інформацію, наприклад, щодо права власності на будівлю СКП, інформація відносно права власності на яку була виключена з наданого на реєстрацію свідоцтва ще у 2006 році. Відтак, документи надані Громадською організацією на реєстрацію не відповідали дійсності, що виключає правомірність реєстрації.
Безпідставними, на думку позивача, є твердження скаржника про те що нібито реєстратором було належно виконано приписи закону, адже внаслідок здійсненої реєстрації було зареєстровано право, скасоване ще у 2006 році на об`єкти, які не існують або належать іншій особі та на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні іншого суб`єкта.
Чинним законодавством передбачений такий спосіб захисту як припинення речового права, ввідтак, в даній справі саме такий спосіб захисту є законним та ефективним для відновлення прав позивача.          
Посилання скаржника на порушення ст. 46 ГПК України, що полягало у прийнятті заяви про зміну предмета позову без доказів направлення її сторонам, не відповідає дійсності, оскільки така заява була направлена сторонам на електронні адреси, зазначені ними як засоби зв`язку, на підтвердження чого був наданий відповідний скріншот про відправку. Однак, у зв`язку з тим, що сторони заперечували в судовому засіданні отримання електронною поштою такої заяви, суд першої інстанції з метою забезпечення рівності та змагальності сторін зробив перерву в судовому засіданні та додатково надав для ознайомлення сторонам копію заяви про зміну предмета позову, про що свідчить відповідна розписка.           
Відтак, твердження скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 46 ГПК України є неправдивими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції ст. 14, 74 ГГПК України у вигляді збирання доказів за власною ініціативою є безпідставними, оскільки не є збором доказів та доведенням обставин, які є загальновідомими та містяться у відкритих та загальнодоступних джерелах. Окрім того, в матеріалах справи міститься розпорядження, яке було надано позивачем та досліджено в судовому засіданні, яке підтверджує факт перебування земельної ділянки в користуванні у позивача. На огляд суду також надавались акт приймання-передачі земельної ділянки та інформація, яка міститься в Державному земельному кадастрі.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не мав права приймати до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, оскільки остання, на його думку, є новим окремим позовом з зовсім іншими позовними вимогами, є хибними у зв`язку з неправильним та суб`єктивним тлумаченням норм чинного законодавства.
Так, жодних нових підстав в обґрунтування вимоги про припинення речового права позивачем заявлено не було. Тобто, вказана вимога є похідною вимогою від позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Позивачем у заяві змінено предмет позову в частині вимог скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на вимоги про скасування державної реєстрації прав.           
Так саме, заявлення вимоги про припинення речового права не може бути розцінено як збільшення розміру позовних вимог, оскільки зменшення або збільшення можливо лише щодо майнових вимог.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін,  дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.01.2020 державним реєстратором Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області за заявою Громадської організації від 20.01.2020 було прийнято рішення №50802835 про державну реєстрацію права колективної власності на будівлі Громадської організації "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" загальною площею 1896 кв.м., а саме: будівля гуртожитку 125,6 кв.м., адмінбудівля -111,7 кв.м.,  будівля СКП -42,7 кв.м., житловий будинок – 48,2 кв.м., будівля КДП -248,1 кв.м., будівля казарми – 454,2 кв.м., будівля ГСМ -3,2 кв.м., будівля матеріального  складу – 284,0 кв.м., учбовий корпус – 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Набережне, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно про реєстрацію права власності за №199717053 від 11.02.2020р. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 216626545 від 16.07.2020.
Підставою виникнення права власності на зазначене нерухоме майно вказано свідоцтво про право власності на будівлі авіаспорт клубу “Одеса-Лиман” №017547 від 02.07.2002р.,  видане Августівською  сільською  радою Біляївського району  Одеської області,  котрим посвідчено, що об`єкт в цілому, який розташований в с. Набережне без вулиці та б/н, належить Одеському обласному авіаційно спортивному клубу Товариства  сприяння обороні України “Одеса-Лиман” на праві колективної власності та складається з десяти загальною площею 1896 кв.м., яке 05.08.2002 було зареєстроване в Августівській сільській раді та філією у м. Біляївка Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, про що свідчать відповідні запис та штамп.
Вказане свідоцтво про право власності на будівлі авіаспорт клубу “Одеса-Лиман” №017547 від 02.07.2002р. видано на підставі рішення сесії Августівської сільської ради ХХІV скликання від 27.06.2002р.  №33.  
19.01.2006р. Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області було прийнято рішення №536/р-ІV "Про присвоєння юридичної адреси",  яким присвоєно юридичну адресу об`єктам нерухомості, що знаходяться на території Августівської сільської ради аеродрому "Одеса-Лиман" у зв`язку з упорядкуванням нумерації об`єктів для реєстрації в БТІ: с. Набережне Біляївського району Одеської області вул. Авіаторів з №1 по №8, №10, 12,14 згідно затвердженої архітектурою проектною документацією забудови: 
1. Готель 
2. Будівля льотного  складу 
3. Акумуляторна 
4. Казарма 
5. Ангар для спортивних літаків 
6 Будівля учбового корпусу 
7 Ангар автомобільний 
8 Адміністративна будівля 
10 Будівля контрольно-диспетчерського пункту 
12. Ангар надлегкої авіації (СЛА) 
14 Стартово-командний пункт (СКП) 
Постановою господарського суду Одеської області від 13.02.2006 в адміністративній справі №16/414-05-9596А було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ГО "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та ТОВ "Аероклуб "Одеса" про: - визнання протиправними дій Августівської сільської ради щодо прийняття рішення від 19.12.2002р. №71/р-ІV-ХХІV “Про внесення змін до рішення №33 від 27.06.2002р.”, рішення від 19.12.2002р. №71/р-ІV-ХХІV “Про визнання права власності ГК “Ультра спорт” на будівлю СКП”; - визнання нечинними та скасування вищеперелічених актів Августівської сільської ради; - скасування свідоцтва про право власності №53, виданого 31.01.2003р. Одеському міському клубу “Ультра спорт” виконкомом Августівської сільської ради.
Під час розгляду даної справи судом було залучено до участі в ній ТОВ "Аероклуб Одеса" в якості  відповідача з заміною процесуального статусу з третьої особи на іншого відповідача, оскільки ТОВ "Аероклуб Одеса" є правонаступником Одеського міського клубу "Ультра-спорт", за яким зареєстровано право власності на майно, зазначене в оспорюваному позивачем свідоцтві про право власності №53 від 31.01.2003р. 
Вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено наступні обставини:
« 19.12.2002р. Августівською сільською радою за результатами розгляду заяви віце-президента Обласного міського клубу “Ультра-Спорт” та на підставі ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р. №280/97-ВР було прийнято рішення за № 71/р-ІV-ХХІV “Про визнання права власності ГК “Ультра-Спорт” на будівлю СКП” яким визнано за Одеським міським клубом “Ультра-Спорт” право власності на будівлю СКП, розташовану у с. Набережне на території аеродрому “Одеса-Лиман” та вирішено видати вказаній особі свідоцтво про право власності на даний об`єкт нерухомості. Того ж дня та під тим самим номером Августівською селищною радою також було прийнято рішення "Про внесення змін до рішення №33 від 27.06.2002р." з якого вбачається, що у зв`язку з допущеною у рішенні №33 від 27.06.2020р. помилкою в частині визнання права власності Одеського обласного авіаційного спортивного клубу Товариства сприяння обороні України  на будівлю СКП, збудовану силами та за кошти Одеського міського клубу "Ультра-Спорт" сільською радою зазначений об`єкт було виключено з додатку до рішення №33 від 27.06.2002р., тобто з переліку об`єктів нерухомості, розташованих у с. Набережне на території аеродрому "Одеса-Лиман" і на які право власності було визнано за Одеським обласним авіаційним спортивним клубом Товариства сприяння обороні України. 
На підставі рішення Августівської сільської ради від 19.12.2002р. за №71/р-ІV-ХХІV "Про визнання права власності ГК "Ультра-Спорт" на будівлю СКП” виконавчим комітетом Августівської сільської  ради 31.01.2003р. Одеському міському клубу "Ультра Спорт було видано свідоцтво за №53 про право власності на будівлю Стартово-Командного Пункту, розташовану у с. Набережне, Аеродром “Одеса-Лиман”.   
Спірні правовідносини між сторонами по справі стосовно права володіння, користування  та розпорядження збудованими відповідачем об`єктом нерухомості виникли внаслідок помилкового включення Августівською сільською радою згідно рішення від 27.06.2002р. за №33/Р-ХХІV “Про реєстрацію об`єктів нерухомого майна” та додатку №1 до нього, збудованої силами  та за рахунок Одеського міського клубу "Ультра-Спорт" будівлі СКП у перелік  інших об`єктів нерухомості, розташованих на території "Одеса-Лиман" у с. Набережне Біляївського району Одеської області, право  власності на які належить Одеському обласному авіаційному спортивному клубу Товариства сприяння обороні».  
23.10.2006р. КП "ОМБТІ та РОН" прийнято рішення про державну  реєстрацію права власності за ТОВ "Аероклуб Одеса": - на будівлю стартово-командного пункту (колишня адреса с. Набережне аеродром  "Одеса-Лиман") за адресою: Одеська область, Біляївський район сщ. Набережне, вул. Авіаторів, буд. 14; - на будівлю ангару надлегкої авіації за адресою Одеська область, Біляївський район,  сщ.  Набережне,  вул. Авіаторів, буд. 12; - на нежитлову будівлю (ангар для спортивних літаків) за адресою Одеська область, Біляївський район,  сщ. Набережне,  вул. Авіаторів, буд. 5, що підтверджується відповідними витягами №12236987, № 12236990, № 12236996 від 23.10.2006р.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2006р. в адміністративній справі №22/40-06-869А відмовлено ГО "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" у задоволенні позову до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправними дій Ради щодо прийняття рішення № 532 від 22.12.2005р. „Про внесення змін до рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 19.12.2002р. № 71/р-ІV-ХХІV”, яким Громадську організацію  позбавлено права власності на стартово-командний пункт (СКП). 
При цьому, вказаною постановою Одеського  апеляційного господарського суду встановлено факт, що спірним рішенням від 22.12.2005р. №532 було внесено також зміни у п. 1, 2 рішення №33  від 27.06.2002р. щодо зміни назви нерухомого майна зазначеного  в п.9 додатку, на “Ангар автомобільний”. 
27.07.2006 Августівською  сільською радою Біляївського району Одеської області було прийнято рішення №78/Р-V "Про визнання рішення Августівської сільської ради №33 від 27.06.2020р. недійсним", яким на підставі рішення Одеського  апеляційного господарського суду №22/40-06-869А  від 18.07.2006 та згідно рішення Августівської сільської ради №536/р-ІV від 19.01.2006 вирішено, зокрема, визнати недійсним рішення Августівської сільської ради №33 від 27.06.2002р. в пункті "Визнати право власності на нежитлові будівлі в с. Набережне, аеродром "Одеса-Лиман" за Одеським АСК ОСОУ згідно додатку з переліком у кількості 10 об`єктів. Клопотати перед Біляївською райдержадміністрацією та Біляївським БТІ про закриття попередньої реєстрації  Свідоцтва про право власності на десять нежитлових будівель за Одеським АСК ОСОУ, розташованих с. Набережне, аеродром “Одеса-Лиман”. 
Як вбачається з його змісту, при прийнятті цього рішення Августівська  сільська рада виходила із того, що Громадською організацією – Одеським обласним АСК ОСОУ до сільської ради 29.05.2002 було подано листа № 63 з проханням визнати право власності на 10 нежитлових будівель, розташованим у с. Набережне, аеродром "Одеса-Лиман". Згідно додатку у п. 2 зазначена «будівля СКП, яка введена в експлуатацію 12.1980 року». На засідання сесії, яка відбулася 27.06.2002, представник АСК ОСОУ ніяких документів, підтверджуючих право власності АСК ОСОУ на 10 будівель не надав, але пообіцяв додати їх до матеріалів сесії пізніше. Але рішенням рішення Одеського  апеляційного господарського суду №22/40-06-869А  від 18.07.2006 було встановлено, що будівля СКП, яка розташована у с. Набережне, аеродром "Одеса-Лиман", належить зовсім іншому підприємству – ТОВ «Аероклуб «Одеса». Таким чином, фіктивними даними у своєму листі № 63 від 29.05.2002 Одеський обласний АСК ОСОУ обманув депутатів Августівської сільської ради.
Постановою господарського суду Одеської області від 22.08.2007р. в адміністративній справі №30/137-07-3716А відмовлено у задоволенні позову ГО "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" до Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи ТОВ "Аероклуб "Одеса",  про визнання протиправними дій відповідача, які виразилися у недотриманні законодавства України при прийнятті  розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою Одеському обласному  АСК ТСОУ у зв`язку із систематичною несплатою земельного податку, та скасування розпорядження Біляївської районної державної адміністрації №390/2007 від 06.04.2007р. „Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Одеському обласному авіаційно-спортивному клубу Товариства сприяння обороні України на території Августівської сільської ради”. 
Розпорядженням Біляївської районної державної адміністрації від 26.05.2006р. №709/2006 "Про передачу в оренду ТОВ "Аероклуб "Одеса" земельної ділянки на території  Августівської сільської ради  для розміщення  та експлуатації спортивного аеродрому" ТОВ "Аероклуб Одеса" передано в оренду терміном на 14 років земельну ділянку площею 101,19 га забудованих земель під аеродромом та відповідними спорудами на території Августівської сільської ради для розміщення та експлуатації спортивного аеродрому. Зобов`язано ТОВ “Аероклуб “Одеса” в місячний термін укласти договір оренди землі з Біляївською районною державною адміністрацією та зареєструвати згідно чинного законодавства, виконувати обов`язки   землекористувача відповідно до ст.91 ЗК України. 
Інформація з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 18.11.2020р., містить відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку  – ТОВ “Аероклуб Одеса” за місцем розташування Одеська область, Біляївський район, Августівська сільська рада, кадастровий номер 5121080300:01:002:0232. 
Таким чином, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2020 державним реєстратором Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області за заявою Громадської організації від 20.01.2020 було прийнято рішення №50802835 про державну реєстрацію права колективної власності на будівлі Громадської організації "Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України" загальною площею 1896 кв.м., а саме: будівля гуртожитку 125,6 кв.м., адмінбудівля -111,7 кв.м.,  будівля СКП -42,7 кв.м., житловий будинок – 48,2 кв.м., будівля КДП -248,1 кв.м., будівля казарми – 454,2 кв.м., будівля ГСМ -3,2 кв.м., будівля матеріального  складу – 284,0 кв.м., учбовий корпус – 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Набережне.
Підставою виникнення права власності на зазначене нерухоме майно вказано свідоцтво про право власності на будівлі авіаспорт клубу “Одеса-Лиман” №017547 від 02.07.2002р.,  видане Августівською  сільською  радою Біляївського району  Одеської області.
Вказане свідоцтво про право власності на будівлі авіаспорт клубу “Одеса-Лиман” №017547 від 02.07.2002р. було видано Громадській організації на підставі рішення Августівської сільської ради від 27.06.2002р.  №33.  
Разом з тим, рішенням Августівської сільської ради від 19.12.2002р. №71/р –ІV-ХХІV “Про внесення змін до рішення №33 від 27.06.2002р.”, у зв`язку із допущеною в рішенні №33 від 27.06.2002р. помилкою в частині визнання права власності Одеського обласного авіаційного спортивного клубу Товариства  сприяння обороні України на будівлю СКП, збудовану силами та за кошти Одеського міського клубу “Ультра-Спорт”, сільською радою  зазначений  об`єкт було виключено з додатку до рішення №33 від 27.06.2002р., тобто з переліку об`єктів нерухомості, розташованих у с. Набережне на території аеродрому “Одеса-Лиман”, на які право власності було визнано за Громадською організацією.  
Також 19.12.2002 Августівською сільською радою прийнято рішення за №71/р–ІV-ХХІV “Про визнання права власності ГК “Ультра-Спорт” на будівлю СКП”, яким визнано за Одеським міським клубом “Ультра-Спорт”. правонаступником  якого є ТОВ  “Аероклуб “Одеса”, право власності на будівлю СКП, розташовану у с. Набережне на території аеродрому “Одеса-Лиман” та вирішено видати вказаній особі свідоцтво про право власності на даний об`єкт нерухомості. 
          На підставі цього рішення виконавчим комітетом Августівської сільської  ради 31.01.2003р. Одеському міському клубу “Ультра-Спорт” було видане свідоцтво №53 про право власності на будівлю СКП, розташовану у с. Набережне, аеродром “Одеса-Лиман”. 
Такі обставини встановлені у постанові господарського суду  Одеської області від 13.02.2006р. у справі №16/414-05-9596А, яким відмовлено у задоволенні адміністративного  позову Громадської організації до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ТОВ “Аероклуб “Одеса” про визнання протиправними дій Августівської сільської ради щодо прийняття рішення від 19.12.2002р. №71/р-ІV-ХХІV “Про внесення змін до рішення №33 від 27.06.2002р.”, рішення від 19.12.2002р. №71/р-ІV-ХХІV “Про визнання права власності ГК “Ультра спорт” на будівлю СКП”; визнання нечинними та скасування  вищеперелічених  актів  Августівської сільської ради; скасування  свідоцтва про право власності №53, виданого 31.01.2003р. Одеському міському клубу “Ультра спорт” виконкомом Августівської сільської ради. 
Відповідно до імперативних положень частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Дійсно, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Рішенням Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 19.01.2006р. №536/р-V «Про присвоєння юридичної адреси» об`єктом нерухомості, що знаходяться на території Августівської сільської ради аеродрому «Одеса-Лиман» присвоєно юридичну адресу, зокрема, будівлі СКП с. Набережне Біляївського району Одеської області вул. Авіаторів, 14.  
23.10.2006 проведено державну  реєстрацію права власності ТОВ «Аероклуб «Одеса» на будівлю СКП (колишня адреса с. Набережне аеродром «Одеса-Лиман») за адресою Одеська область Біляївський район,  с. Набережне вул. Авіаторів, буд.14.
Водночас, вищевказана будівля СКП, належним власником якої є ТОВ «Аероклуб «Одеса», входить до переліку об`єктів нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано державним реєстратором 20.01.2020р. за Громадською організацією.  При цьому, жодного належного доказу, який би свідчив про те, що окрім цієї будівлі СКП, розташованої за вказаною адресою, в с. Набережне Біляївського району Одеської області по вул. Авіаторів існує будь-яка інша будівля стартово-командного пункту, відповідачем до суду не подано і таких доказів в справі не міститься.
Відносини в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом  України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 01.07.2004р. № 1952-ІV (далі - Закон №1952), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції постанови  КМУ від 23.08.2016р. №553) (надалі Порядок №1127), та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (в редакції постанови КМУ від 06.06.2018р. №484) (далі - Порядок 1141). 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.2 Закону №1952, в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону №1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013р. визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) реєстрація таких прав була поведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації  
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1952 у державному  реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна , розташовані на земельній ділянці , переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
У ч. 3 ст. 5 Закону №1952  встановлено, що право власності на житловий будинок, будівлю, споруду а також окремі частини може бути зареєстроване незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. 
Згідно з ч. 3 ст.10 Закону №1952 державний реєстратор, серед іншого, 
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №1952 на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному  реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. 
Згідно з ч.1 ст.15 Закону №1952 реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна про проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території  України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкту.  
Згідно з п.5 ч.1 ст.18 Закону №1952 проведення державної реєстрації прав включає, серед іншого, прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).  
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1952 за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відповідно до п.19, п.20 Порядку №1127 державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. У разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.
Згідно з п.53 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).
У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Згідно з п.58 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. 
Згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політки України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованої у Мінюсті України 10.07.2001р. за №582/5773, технічні показники - кількісна характеристика об`єкта, в тому числі поверховість, площа, об`єм, площа забудови, висота. Також в інструкції наведені наступні терміни: гуртожиток - спеціально споруджений або переобладнаний житловий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання; житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законами, іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами, і призначена для постійного у ній проживання; нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) - сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. 
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК018-2000, чинним від 01.01.2001, затвердженим і введеним в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, споруди  - це  будівельні системи пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті  виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі – це споруди,  що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.  До будівель  відносяться: житлові будинки, гуртожитки,  готелі, ресторани, торговельні будівлі,  промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів  освіти та т.ін. 
У п.29 Порядку №1141 до державного реєстру прав, серед іншого,  вносяться такі відомості про  об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці:
тип об`єкта нерухомого майна;
площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова);
опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю);
відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є складною річчю);
адреса об`єкта нерухомого майна;
реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (у разі відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно);
кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований такий об`єкт нерухомого майна (у разі коли об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав);
Судом установлено, що спірне рішення про державну реєстрацію права власності Громадської організації на нерухоме майно прийнято державним реєстратором на підставі свідоцтва про право власності на будівлі авіаспортклубу “Одеса –Лиман” №017547 від 02.07.2002р., в якому зазначено, що об`єкт нерухомості в цілому складається  з десяти  об`єктів загальною площею 1896 кв.м., технічного паспорту на будівлі аеродрому Одеського обласного авіаційно - спортивного клубу ОСОУ Одеса –Лиман, складеного 11.01.2002р.  філією у м. Білявка ОМБТІ та РОН, та довідки КП “БТІ” Одеської міської ради від 14.11.2017р.  
Згідно з витягом з Державного  реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію  права власності за індексним номером 199717053  від 11.02.2020р.,  сформованого держаним реєстратором, за Громадською організацією зареєстровано право колективної власності на будівлі, які не є об`єктом житлової нерухомості, загальною площею 1896 кв.м., а саме: будівля гуртожитку 125,6 кв.м., адмінбудівля -111,7 кв.м.,  будівля СКП -42,7 кв.м., житловий будинок – 48,2 кв.м., будівля КДП -248,1 кв.м., будівля казарми – 454,2 кв.м., будівля ГСМ -3,2 кв.м., будівля матеріального  складу – 284,0 кв.м., учбовий корпус – 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м.,за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Набережне.
Водночас, як встановлено судом, свідоцтво подане Громадською організацією для державної  реєстрації права власності на нерухоме майно, по-перше, взагалі не містило переліку об`єктів  нерухомості та їх назви, а по-друге,  містило недостовірні дані щодо наявності у Громадської організації  права власності на об`єкт  нерухомості, який в цілому складається з десяти  об`єктів загальною площею 1896 кв.м., зокрема щодо об`єкту нерухомості – будівлі СКП. 
Довідка з інформацією про наявність державної реєстрації права власності за Громадською організацією складена КП “Бюро технічної інвентаризації” Одеської міської ради 14.11.2017р., але зазначені в ній відомості щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно 05.05.2002р., не відповідають відомостям, наявним на самому свідоцтві, та які свідчать про проведення державної реєстрації 05.08.2002р. 
Разом з тим, державним реєстратором під час проведення державної реєстрації на підставі вказаного свідоцтва не було здійснено запиту ані до Августівської сільської ради, як до особи, що проводила оформлення права власності на об`єкти нерухомості за Громадською організацією шляхом прийняття відповідного рішення №33 від 27.06.2002р., ані до КП “БТІ” Одеської міської ради щодо дати, якою проведено державну реєстрацію права власності у 2002р. на об`єкт нерухомості.    
Окрім того, на момент проведення державної реєстрації права власності Громадської організації на нерухоме майно, рішення Августівської сільської ради №33 від 27.06.2002р., на підставі якого видано свідоцтво про право власності на будівлі авіаспортклубу “Одеса-Лиман” №017547 від 02.07.2002р., рішенням Августівської сільської ради від 27.07.2006р. №78/Р-V визнано недійсним в пункті “Визнати право власності на нежитлові будівлі в с. Набережне, Аеродром “Одеса-Лиман” за Одеським АСК ОСОУ згідно додатку з переліком у кількості 10 об`єктів”. 
Також  під час проведення реєстраційних дій державним реєстратором не було використано відомостей з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, на якій розташовані  об`єкти нерухомості Громадської організації,  що в силу вимог п. 4 ч. 3 ст.10 Закону №№1952, є обов`язковим під час проведення реєстраційних дій державним реєстратором.  
Водночас у Державному земельному кадастрі містяться відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Біляївський район с. Набережне  – ТОВ “Аероклуб “Одеса”. 
При цьому, на момент проведення 20.01.2020р.  державної реєстрації ч. 3 ст.5 Закону №1952 була викладена у наступній редакції: право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.
Отже, враховуючи, що до переліку об`єктів нерухомості, право власності на які зареєстровано державним реєстратором за Громадською організацією входили як житлові, так і нежитлові будинки і споруди, використання відомостей Державного земельного кадастру під час проведення реєстраційних дій державним реєстратором є обов`язковим в силу вимог п.4 ч.3 ст.10 Закону №1952, чим спростовується безпідставне твердження скаржника про зворотнє. 
Посилання державного реєстратора на те, що державну реєстрацію права власності Громадської організації на об`єкти нерухомості проведено як на єдиний майновий комплекс, правомірно господарським судом не прийнято до уваги, оскільки не спростовує обставин обов`язкового використання відомостей Державного земельного кадастру. Вимогами п. 29 Порядку №1141 передбачено, що до державного реєстру прав вносяться такі відомості про підприємство як єдиний майновий  комплекс: повне найменування юридичної особи,  ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ; склад підприємства (перелік об`єктів нерухомого майна, що входить до єдиного майнового комплексу (земельні ділянки, будівлі, споруди тощо), із зазначенням їх реєстраційних номерів. 
Посилання державного реєстратора на те, що відомості про об`єкти, на які за Громадською організацією зареєстровано право власності, зазначені у наданому технічному паспорті та використані на підставі п. 58 Порядку №1127, господарський суд обґрунтовано відхилив, оскільки вимогами п. 58 вказаного Порядку передбачено використання відомостей із технічного паспорту у випадку коли відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, тобто щодо кількісної характеристики об`єкта, в тому числі поверховість, площа, об`єм, площа забудови, висота.  В даному випадку у свідоцтві взагалі не було вказано переліку об`єктів нерухомості (будівля, споруда, гуртожиток, житловий будинок), які підлягають державній реєстрації.     
 Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 Закону №1952 розгляд заяви про державну  реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у випадку неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.     
Відповідно до ч.2 ст.22 Закону відповідальність за достовірність даних Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.  
Отже,  встановлені судом обставини даної справи свідчать про те, що державну реєстрацію права власності Громадської організації на об`єкти нерухомого майна проведено із порушенням вимог  законодавства, яким врегульовано правовідносини щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та прав і охоронюваних законом інтересів позивача, як належного власника нежитлових будівель, зокрема СКП, розташованих в с. Набережне, Біляївського району Одеської області, на земельній ділянці з кадастровим номером 5121080300:01:002:0232.
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому   підпунктом "а"     пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому   підпунктом "а"  пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). 
З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ТОВ “Аероклуб “Одеса” позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора індексний номер: 50802835 від 24.01.2020р. про реєстрацію права власності на будівлю гуртожитку - 125,6 кв.м., адмінбудівлю - 111,7 кв.м., будівлю СКП – 42,7 кв.м., житловий будинок - 48,2 кв.м., будівлю КДП – 248,1 кв.м., будівлю казарми – 454,2 кв.м., будівлю ГСМ – 3,2 кв.м., будівлю матеріального складу - 284,0 кв.м., учбовий корпус - 277,0 кв.м., ангар – 301,3 кв.м., за Громадською організацією, скасування державної реєстрації речових прав на зазначене нерухоме майно за Громадською організацією та припинення речового права Громадської організації на вказане майно.
При цьому,  саме такі позовні вимоги сформульовані  позивачем у заяві про зміну предмета позову, яка прийнята до розгляду господарським судом у підготовчому  засіданні про що постановлено відповідну ухвалу. 
Посилання скаржника на те, що у заяві про зміну предмета позову позивачем заявлено нову вимогу про припинення речового права,  господарським судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги, оскільки жодних нових підстав в обґрунтування цієї вимоги не було заявлено, вказана вимога є похідною вимогою від позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Позивачем у заяві змінено предмет позову в частині вимог скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 35178849, реєстраційний номер нерухомого майна: 2014990251210, на вимоги про скасування державної реєстрації прав. Також позивачем обґрунтовано, що така зміна предмета позову пов`язана із змінами, внесеними до Закону №1952 та відповідною судовою практикою Верховного Суду починаючи з липня 2020р., якою розтлумачено ст.26 Закону №1952 в контексті її застосування при визначенні способу захисту порушених прав в судовому порядку. 
Посилання скаржника на те, що вимога про припинення права власності є майновою вимогою та оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону  України “Про судовий збір”, господарським судом правильно до уваги не прийнято, оскільки позивач не вимагає визнання права власності на спірне нерухоме майно.  
Посилання скаржника на порушення ст. 46 ГПК України, що полягало у прийнятті заяви про зміну предмета позову без доказів направлення її сторонам, не відповідає дійсності, оскільки така заява була направлена відповідачам на електронні адреси, зазначені ними як засоби зв`язку, що підтверджується відповідним  скріншотом про відправку. Крім того, суд першої інстанції з метою забезпечення рівності та змагальності сторін додатково надав відповідачам копію заяви про зміну предмета позову, про що свідчить відповідні розписки.           
Посилання скаржника на те, що на момент проведення державної  реєстрації права власності на об`єкти нерухомості за Громадською організацією свідоцтво про право власності від 27.06.2002 було чинним, не скасовано та не визнано недійсним, місцевим судом правомірно не прийнято до уваги, оскільки саме свідоцтво про право власності не є правочином, його наслідком не є виникнення, зміна чи припинення правовідносин. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта  відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Правовстановлюючим документом у даному випадку є рішення Августівської сільської ради №33 від 27.06.2002р.,  до якого рішенням Августівської  сільської ради від 19.12.2002р. №71/р-ІV-ХХІV були внесені зміни щодо виключення з переліку об`єктів, права власності на які належить відповідачу, будівлі СКП, власником якої є позивач, яке наступному визнано недійсним рішенням ради від 27.07.2006 № 78/Р-V. 
Посилання скаржника, що вказане рішення Августівської сільської  ради від 27.07.2006р. №78/Р-V “Про визнання рішення Августівської  сільської ради №33 від 27.06.2002р. недійсним” суперечить вимогам чинного законодавства, місцевим судом також правомірно не прийнято до уваги, оскільки встановлення обставин правомірності цього рішення сільської ради не входить до предмета доказування у даній справі у даній справі. 
Помилковими слід визнати також викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника, що право власності відповідача-2 було припинене судом першої інстанції за відсутності правової підстави із суттєвим порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим відповідач-2 безпідставно був позбавлений речового права на нерухоме майно.
Так, частина 1 ст. 346 ЦК України визначає невичерпний перелік підстав припинення права власності. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Зокрема, такий випадок встановлено ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Тобто чинним законодавством передбачений такий спосіб захисту як припинення          речового права.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Аероклуб «Одеса» про  скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав, та як наслідок про припинення речового права Громадської організації на спірне нерухоме майно.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340. 
Відтак, в даній справі саме такий спосіб захисту є  законним та ефективним для відновлення прав позивача.           
Необґрунтованими також визнаються твердження скаржника про те, що ні позовна заява позивача, ні інші заяви по суті справи не містять відомостей про те, що будівлі ангару для спортивних літаків, ангару надлегкої авіації та СКП є ідентичними тим будівлям із аналогічним найменуванням, право власності на які зареєстровано за відповідачем-2, і що суд першої інстанції за відсутності будь-яких належних, допустимих та вірогідних доказів помилково визнав встановленими обставину входження будівлі СКП, яка належить позивачу, до переліку майна, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем-2, оскільки судом установлено, а відповідачем не спростовано, що жодного належного доказу, який би свідчив про те, що окрім цієї будівлі СКП, розташованої в с. Набережне Біляївського району Одеської області по вул. Авіаторів існує будь-яка інша будівля стартово-командного пункту, відповідачем до суду не подано і таких доказів в справі не міститься.
Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо порушення судом першої інстанції ст. ст. 14, 74 ГГПК України у вигляді збирання доказів за власною ініціативою, оскільки не є збором доказів та доведенням обставин, які є загальновідомими та містяться у відкритих  та загальнодоступних джерелах. Окрім того, в матеріалах справи міститься розпорядження, яке було надано позивачем та досліджено в судовому засіданні, яке підтверджує факт перебування земельної ділянки в користуванні позивача. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не мав права приймати до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, оскільки остання, на його думку, є новим окремим позовом з зовсім іншими позовними вимогами, не приймаються до уваги, оскільки такі доводи є наслідком помилкового довільного тлумачення відповідачем змісту норм чинного процесуального законодавства.           
Так, жодних нових підстав в обґрунтування вимоги про припинення речового права позивачем заявлено не було. Тобто, вказана вимога є похідною вимогою від позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Позивачем у заяві змінено предмет позову лише  в частині вимог скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на вимоги про скасування державної реєстрації прав.           
Так саме, заявлення вимоги про припинення речового права не може бути розцінено як збільшення розміру позовних вимог, оскільки зменшення або збільшення можливо лише щодо майнових вимог.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
За змістом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи істотного порушення норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпредметне посилання скаржника  в цій частині не приймається до уваги.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 23 листопада 2020 року у справі № 916/1988/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Громадської організації “Одеський обласний авіаспортивний клуб Товариства сприяння обороні України” - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повна постанова складена 14.06.2021.

Головуючий  суддя:                                                                       Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                                     Богатир К.В.

                                                                                                          Філінюк І.Г.